ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ДЕПАКІН
ХРОНОÒ 300 мг

(DEPAKINEÒ CHRONO 300 mg)

Склад:

діючі
речовини: вальпроат
натрію та
вальпроєва
кислота;

1
таблетка
містить
вальпроату
натрію 199,8 мг, вальпроєвої
кислоти 87,0 мг
(що
еквівалентно
вальпроату
натрію 300 мг);

допоміжні
речовини: гіпромелоза
4000 (3000 мПа.с),
етилцелюлоза
20 мПа.с, кремнію
діоксид
колоїдний
водний,
сахарин
натрію;

оболонка: гіпромелоза
(6 мПа.с),
поліетиленгліколь
6000, тальк,
титану
діоксид (Е 171),
поліакрилатна
дисперсія
або сухий
екстракт.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
пролонгованої
дії.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
довгасті,
майже білі
таблетки, з
розподільчою
рискою,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Фармакотерапевтична
група. Протиепілептичні
засоби.
Похідні жирних
кислот.

Код АТХ N03A G01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

У
фармакологічних
дослідженнях
на тваринах
вальпроат
інгібував
різні
експериментально
індуковані
судоми
(генералізовані
і фокальні).
Аналогічно і
у людей
протиепілептичний
ефект вальпроату
також може
спостерігатися
при різних
типах
епілепсії.
Вальпроат,
найімовірніше,
діє шляхом
посилення
ГАМК-ергічної
активності,
інгібуючи
або
стримуючи
розповсюдження
електричного
розряду.

У деяких
дослідженнях
in vitro
спостерігалася
стимулююча
дія вальпроату
на
реплікацію
ВІЛ-1. Однак
цей ефект не
дуже
виражений і
не є
відтворюваним
у всіх експериментах.
Клінічні
наслідки
цього спостереження
у
ВІЛ-1-інфікованих
пацієнтів невідомі.
Ці дані
потрібно
враховувати
під час
оцінки
вірусного
навантаження
у разі
застосування
вальпроату
натрію
ВІЛ-1-інфікованим
пацієнтам.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Біодоступність
вальпроату в
плазмі крові
після його
перорального
прийому
становить
близько 100 %.

Препарат
Депакін
Хроно® 300 мг
наявний в
плазмі крові
у вигляді
вальпроєвої
кислоти.
Препарат
Депакін
Хроно® 300 мг
негайно
всмоктується
у
шлунково-кишковому
тракті. Його
абсорбція є
постійною і
тривалою.
Тому немає
піків
концентрацій
препарату в
плазмі крові,
а
терапевтичні
концентрації
вальпроєвої
кислоти
краще підтримуються
з часом.

Розподіл. Об’єм
розподілу
вальпроєвої
кислоти переважно
обмежений
кров’ю та
позаклітинною
рідиною, що
зазнає
швидкого
обміну.
Вальпроєва
кислота
переважно зв’язується
з альбуміном
плазми крові.
Зв’язування
з білками є
дозозалежним
і насичуваним.
При
загальних
рівнях
препарату в плазмі
крові 40−100 мг/л,
як правило, 6−15 %
вальпроєвої
кислоти є
незв’язаними.

Рівень
вальпроєвої
кислоти в
спинномозковій
рідині є
наближеним
до
концентрації
незв’язаної
речовини в
плазмі крові
(близько 10 %).

Вальпроєва
кислота
піддається
діалізу, проте
гемодіалізована
фракція є
дуже обмеженою
(що становить
приблизно 10 %)
внаслідок
зв’язування
діючої
речовини з
альбуміном.

Вальпроєва
кислота
проникає
крізь плацентарний
бар’єр (див.
розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю») як у
тварин, так і
в людей:

-           У
тварин
вальпроат
перетинає
бар’єр
плаценти
приблизно в
такій же кількості,
як і у людей.

-           У
кількох
публікаціях
було оцінено
концентрацію
вальпроату в
пуповині
новонароджених
під час
пологів у
людей.
Концентрація
вальпроату в
сироватці
пуповини, що
відповідає
концентрації
у плода, була
схожою або
незначно
вищою за
концентрацію
в організмі
матері.

При
застосуванні
препарату
Депакін Хроно®
300 мг жінками,
які годують
груддю,
вальпроєва
кислота
екскретується
в грудне
молоко (1−10 % від
загальної
концентрації
в сироватці крові).

Необхідно
приблизно 3−4
дні, а у
деяких
випадках більше,
щоб досягти
рівноважної
концентрації
вальпроєвої
кислоти в
сироватці
крові при
ініціюванні
тривалого
лікування препаратом
Депакін
Хроно® 300 мг.

Ефективним
терапевтичним
діапазоном
рівня
вальпроєвої
кислоти в
плазмі крові,
як правило,
вважається рівень
40−100 мг/л (278−694
мкмоль/л). У
разі
утримання загального
рівня
вальпроєвої
кислоти в плазмі
крові понад 150
мг/л (1040
мкмоль/л)
необхідне
зниження
добової дози.

Метаболізм. Метаболізм
препарату
Депакін
Хроно® 300 мг
переважно
відбувається
у печінці.
Основними
метаболічними
шляхами є
кон’югація з
глюкуроновою
кислотою та
бета-окислення.
На відміну
від
більшості
інших протиепілептичних
препаратів,
вальпроат
натрію не
прискорює
свою власну
деградацію
або деградацію
інших
речовин,
таких як
естрогени-прогестагени.
Ця
властивість
вказує на те,
що він не
індукує
ферменти, що
входять до
метаболічної
системи
цитохрому Р 450.

Виведення. Протягом
тривалого
лікування
середній період
напіввиведення
вальпроєвої
кислоти з
плазми крові
у дорослих
становить 10,6
години (але
може
коливатися
від 5 до 20 годин),
що є основою
для схеми
дозування
два рази на
добу. У
доношених
немовлят
період
напіввиведення
становить 20−30
годин. Однак
він швидко наближається
до значень,
характерних
для дорослих,
у міру того,
як немовля дорослішає.
Вальпроєва
кислота
виводиться
переважно
нирками.
Невелика
фракція залишається
незміненою,
але більша
частина виявляється
у сечі у
вигляді
метаболітів.

Фармакокінетика
в окремих
групах
пацієнтів

У пацієнтів
з нирковою
недостатністю рівень
зв’язування
з альбуміном
знижений. У
зв’язку з цим
слід
враховувати
збільшення
вільної
фракції
вальпроєвої
кислоти в
плазмі крові
і
відповідним
чином зменшувати
дозу. У пацієнтів
літнього
віку були
виявлені
зміни фармакокінетичних
параметрів,
але вони були
незначущими.
Таким чином,
для підбору
дози вирішальною
є клінічна
відповідь
пацієнта (контроль
нападів).

Дані
доклінічних
досліджень. У
дослідженнях
на тваринах
відмічалася
тератогенна
дія
препарату у
мишей, щурів
та кролів.

Мутагенність.
Результати
генотоксичних
досліджень
індукції
генних
мутацій і
хромосомних
аберацій не
вказували на
наявність
генотоксичних
ефектів
вальпроату in vitro (в
тесті Еймса),
в клітинах
лімфоми
мишей L5178Y у локусі
тимідинкінази
(аналіз лімфоми
мишей), а
також не
виявили
індукування
активності
щодо
відновлення
ДНК в первинній
культурі
гепатоцитів
щурів. In
vivo після
перорального
прийому
вальпроат не індукував
хромосомних
аберацій у
кістковому
мозку щурів
або
домінантних
летальних
ефектів у
мишей.

Однак
у
публікаціях
повідомлялося
про зростання
кількості
випадків
пошкодження ДНК
та хромосом
(розриви
ниток ДНК,
хромосомні
чи
мікроядерні
аберації) у
гризунів після
інтраперитонеального
впливу
вальпроату.
Проте
значущість
цих
результатів,
отриманих
після
інтраперитонеального
введення,
невідома.

Статистично
значне
збільшення
частоти сестринського
хроматидного
обміну (СХО)
спостерігалося
у пацієнтів,
які приймали
вальпроат,
порівняно зі
здоровими
особами, які
вальпроат не
приймали.
Проте,
можливо, на
ці дані
вплинули
спотворюючі
фактори. Два
опублікованих
дослідження
частоти СХО у
пацієнтів з
епілепсією,
яких
лікували вальпроатом,
порівняно з
пацієнтами,
які не отримували
лікування,
видали
конфліктні результати.
Біологічна
значущість
збільшення
частоти СХО
невідома.

Канцерогенність.
Проводилися
дворічні
дослідження
канцерогенності
на мишах і
щурах, які
отримували
пероральні
дози
вальпроату
приблизно 80 і 160
мг/кг/добу (що
є
максимальними
припустимими
дозами для
цих видів,
але нижчими
за максимальну
рекомендовану
дозу для
людей на
основі площі
поверхні
тіла). У
самців щурів
відмічалися
підшкірні
саркоми, а у
самців мишей
— гепатоцелюлярні
карциноми та
бронхіолярно-альвеолярні
аденоми з
незначно
більшою частотою,
ніж
контрольні
показники в
паралельному
дослідженні,
проте
порівнянні з
історичними
контрольними
показниками.
Таким чином,
вальпроат
натрію не
вважається
канцерогенним.

Репродуктивна
токсичність

Ембріофетальний
і
постнатальний
розвиток

Тератогенні
(вади
багатьох
систем
органів) та
ембріотоксичні
ефекти було
продемонстровано
на мишах, щурах,
кроликах і
мавпах.

В
публікаціях
повідомлялося
про відхилення
поведінки в
першому
поколінні
мишей і щурів
після впливу in
utero клінічно
значущих
доз/кількості
вальпроату. У
мишей також
спостерігалися
зміни поведінки
в другому та
третьому
поколіннях,
хоча в
третьому
поколінні
вони були
менш вираженими,
після
гострого
впливу in utero в
першому
поколінні.
Значущість
цих результатів
для людей
невідома.

Фертильність. У
дослідженнях
субхронічної
та хронічної токсичності
при
повторному
введенні
повідомлялося
про
дегенерацію/атрофію
яєчок або аномалії
сперматогенезу
та зниження
маси яєчок у
дорослих
щурів і собак
після перорального
прийому в
дозах 400 мг/кг/
добу і 150
мг/кг/добу
відповідно,
без спостережуваного
несприятливого
впливу на
рівні 270
мг/кг/добу
для яєчок у
дорослих
щурів та 90
мг/кг/добу у
дорослих
собак. У
дослідженні
фертильності
на щурах вальпроат
у дозах до 350
мг/кг/добу не
впливав на репродуктивну
функцію
самців. При
застосуванні
переносимих
доз (до 90
мг/кг/добу)
впливу на
чоловічі
репродуктивні
органи не
відмічено. Зменшення
маси яєчок
спостерігалося
лише при
дозах, що
перевищували
максимальну
переносиму
дозу (від 240
мг/кг/добу
внутрішньочеревно
або
внутрішньовенно)
без пов’язаних
гістопатологічних
змін. Результат
чутливості
яєчок до
впливу вальпроатів
для
педіатричної
популяції
невідомий.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Основним
показанням
до
застосування
препарату
Депакін
ХроноÒ 300
мг, бажано як
монотерапії,
є первинна
генералізована
епілепсія:
малі
епілептичні
напади/
абсансна
епілепсія,
масивні
білатеральні
міоклонічні судоми,
великі
напади
епілепсії з
міоклонією
або без неї,
фотосенситивні
форми епілепсії.

Також
препарат
Депакін
ХроноÒ 300
мг як
монотерапія
або в
комбінації з
іншими
протиепілептичними
засобами є
ефективним
при наступних
захворюваннях:

-       вторинна
генералізована
епілепсія,
особливо
синдром
Веста (судоми
у дітей
раннього
віку) та
синдром
Леннокса−Гасто;

-       парціальна
епілепсія з
простою або
комплексною
симптоматикою
(психосенсорні
форми,
психомоторні
форми);

-       епілепсія
із вторинною
генералізацією;

-       змішані
форми
епілепсії
(генералізовані
та
парціальні).

Лікування
епізодів
манії,
асоційованих
з біполярними
афективними
розладами,
при наявності
протипоказань
до
застосування
або
непереносимості
літію.
Профілактика
рецидивів
дистимічних
епізодів у
дорослих
пацієнтів з біполярними
розладами, у
яких при
лікуванні
епізодів
манії є
терапевтична
відповідь на
терапію
вальпроатом.

Протипоказання.

Лікування
епілепсії

Вагітність,
за винятком
випадків,
коли інші альтернативні
методи
лікування
відсутні та
після
детального
ознайомлення
пацієнтки з
ризиками (див.
розділи
«Особливості
застосування»
і
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Протипоказаний
дітям
жіночої
статі та жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не
виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Лікування
та
профілактика
біполярних
розладів

Протипоказаний
вагітним жінкам
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і
«Застосування
у період
вагітності або
годування
груддю»).

Протипоказаний
жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не
виконані
умови
Програми запобігання
вагітності
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Всі
показання

Гострий
гепатит або хронічний
гепатит (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Тяжкий
гепатит в
індивідуальному
або сімейному
анамнезі
пацієнта,
особливо
спричинений
лікарськими
засобами.

Панкреатит
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Підвищена
чутливість
до
вальпроату,
дивальпроату,
вальпроміду
або до
будь-якого з
компонентів
лікарського
засобу в
анамнезі.

Печінкова
порфірія.

Вальпроат
протипоказаний
пацієнтам з
відомими
мітохондріальними
розладами,
спричиненими
мутаціями в
ядерному
гені, що
кодує
мітохондріальний
фермент
полімеразу
гамма,
наприклад із
синдромом
Альперса−Гуттенлохера,
дітям віком
до двох
років, у яких
підозрюється
наявність
розладу, пов’язаного
з
полімеразою
гамма, а
також
пацієнтам з
порушенням
орнітинового
циклу в
анамнезі (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Недостатність
ферментів
циклу
сечовини (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Комбінації
із звіробоєм
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
з відомим
системним
первинним дефіцитом
карнітину з
некоректованою
гіпокарнітинемією
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказані
комбінації

Звіробій.
Ризик
зниження
плазмових
концентрацій
і зменшення
ефективності
антиконвульсанту.

Вплив
вальпроату
на інші
лікарські
засоби.
Вальпроєва
кислота
інгібує
ізоферменти цитохрому
Р450 CYP2C9 і CYP3A. Тому
метаболічні
ефекти, яких
можна
очікувати, можуть
бути
передбачені
з огляду на
відповідні
дані.
Особливо
значущими є
такі взаємодії:

·      Нейролептики,
інгібітори
МАО,
антидепресанти
і
бензодіазепіни.
Депакін
Хроно® 300 мг
може
посилювати
дію інших
нейропсихотропних
засобів,
таких як
нейролептики,
інгібітори
МАО,
антидепресанти
і
бензодіазепіни.
Тому
необхідне
клінічне
спостереження
та, ймовірно,
коригування
дози
препарату.

·      Літій.
Депакін
Хроно® 300 мг
не впливає на
рівень літію
в сироватці крові.

·      Фенобарбітал.
Депакін
Хроно® 300 мг
підвищує
концентрації
фенобарбіталу
в плазмі
крові (за
рахунок інгібування
печінкового
катаболізму)
і може
призводити
до розвитку
седативного
ефекту,
особливо у
дітей. З
огляду на це
рекомендується
клінічний
моніторинг
протягом
перших 15 днів
комбінованого
лікування та негайне
зменшення
дози
фенобарбіталу
у разі розвитку
седативного
ефекту; за
необхідності
визначають
рівні
фенобарбіталу
в плазмі крові.

·      Примідон.
Депакін
Хроно® 300 мг
підвищує
рівні
примідону у
плазмі крові
із
загостренням
його
побічних
ефектів (седативний
ефект). Ця
взаємодія
припиняється
після
тривалого
застосування.
Рекомендується
клінічний
моніторинг,
особливо на
початку
комбінованої
терапії, з
коригуванням
дози у разі необхідності.

·      Фенітоїн.
На
фоні
застосування
препарату
Депакін Хроно®
300 мг загальні
концентрації
фенітоїну в
плазмі крові
зменшуються.
Зокрема, це
призводить
до
збільшення вільної
фракції
фенітоїну з
можливими
ознаками
передозування
(вальпроєва
кислота зміщує
фенітоїн з
його сайтів
зв’язування
з білками
плазми крові
і уповільнює
його печінковий
катаболізм).
Тому
рекомендується
клінічний
моніторинг.
При
визначенні
рівнів фенітоїну
в плазмі
крові
особливо
слід враховувати
його
незв’язану
форму.

·      Карбамазепін.
Повідомлялося
про прояви
клінічної
токсичності
при
застосуванні
вальпроату
натрію/
вальпроєвої
кислоти в
комбінації з
карбамазепіном,
оскільки
вальпроат
натрію/
вальпроєва
кислота може
посилювати
токсичні
ефекти
карбамазепіну.
Показаний
клінічний
нагляд,
визначення
концентрацій
препарату в плазмі
крові та
коригування
дози обох антиконвульсантів.

·      Ламотриджин.
Депакін
Хроно® 300 мг
послаблює
метаболізм
ламотриджину
і майже
вдвічі
збільшує
середній
період напіввиведення
ламотриджину.
Ця взаємодія може
призводити
до посилення
токсичної дії
ламотриджину,
зокрема до
виникнення
тяжких
шкірних
реакцій.
Повідомлялося
про розвиток
декількох серйозних
шкірних
реакцій, які
розвивалися протягом
перших 6
тижнів
комбінованої
терапії і
частково
зменшувалися
при відміні такої
терапії, а  іноді
– лише після відповідного
лікування.
Потрібно
здійснювати
ретельний клінічний
контроль за
станом
пацієнта, а
також за
потреби слід
коригувати
дозу (зменшувати
дозу
ламотриджину).

·      Пенеми. Ризик
розвитку
судом через
швидке
зниження
плазмових
концентрацій
вальпроєвої
кислоти, які
можуть
досягти
рівнів,
нижчих порога
виявлення.

·      Зидовудин.
На
фоні
застосування
вальпроату
натрію/ вальпроєвої
кислоти
можуть
підвищуватися
концентрації
зидовудину в
плазмі крові,
що збільшує
ризик
токсичної
дії зидовудину.

·      Фелбамат.
На
фоні
застосування
препарату
Депакін Хроно®
300 мг середній
показник
виведення
фелбамату
може
зменшуватися
майже на 16 %.

·      Оланзапін.
Вальпроєва
кислота може
знижувати
концентрації
оланзапіну в
плазмі крові.

·      Руфінамід.
Можливе
збільшення
концентрацій
руфінаміду в
плазмі крові,
що залежить
від концентрацій
вальпроєвої
кислоти.
Необхідно
дотримуватися
обережності, особливо
у разі
застосування
дітям, оскільки
цей ефект
більш
виражений в
цій популяції
пацієнтів.

·      Кветіапін. Може
підвищуватися
ризик
розвитку
нейтропенії/лейкопенії.

·      Пропофол.
Можливе
збільшення
рівня
пропофолу в крові.
При
одночасному
застосуванні
з вальпроатом
слід
розглянути
доцільність
зниження
дози
пропофолу.

·      Німодипін.
Супутня
терапія
німодипіном
і вальпроєвою
кислотою
може
підвищити
концентрації
німодипіну в
плазмі крові
на 50 %.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
вальпроєву
кислоту

·      Протиепілептичні
засоби. На фоні
застосування
протиепілептичних
засобів з
ефектом
індукції
ферментів (у
тому числі фенітоїну,
фенобарбіталу,
примідону,
карбамазепіну)
концентрація
вальпроєвої
кислоти в
сироватці
крові
знижується. У
разі
застосування
препарату у
складі комбінованої
терапії дози
потрібно
скоригувати
відповідно
до клінічної
відповіді і рівнів
препарату в
крові.

Супутнє
застосування
фелбамату
і
вальпроєвої
кислоти може
спричинити
зниження
кліренсу
вальпроєвої
кислоти на 22−50 %
і, таким
чином,
призвести до
дозозалежного
збільшення
концентрацій
вальпроєвої кислоти
в сироватці
крові.
Необхідний
моніторинг
рівнів
препарату в
плазмі крові.

При
призначенні
препарату
разом з
фенітоїном
або
фенобарбіталом
може
збільшуватися
концентрація
метаболіту
вальпроєвої
кислоти в
сироватці
крові. Через
це у
пацієнтів,
які
отримують
обидва препарати,
необхідно
здійснювати
ретельний
контроль
щодо
симптомів
гіперамоніємії.

·      Мефлохін. На фоні
застосування
мефлохіну
посилюється
метаболізм
вальпроєвої
кислоти, а
також
відмічається
судомоіндукуючий
ефект. Таким
чином, існує
ризик виникнення
епілептичних
нападів
протягом
комбінованого
застосування
препаратів.

·      Препарати
з високим
ступенем
зв’язування
з білками.
Одночасне
застосування
препарату
Депакін
Хроно® 300 мг і
речовин з
високим
рівнем
зв’язування
з білками
(наприклад з ацетилсаліциловою
кислотою)
може
призвести до
збільшення
концентрацій
незв’язаної
вальпроєвої
кислоти в сироватці
крові.

·      Циметидин
або
еритроміцин. При
одночасному
застосуванні
з циметидином
або еритроміцином
існує
ймовірність
збільшення
рівня вальпроєвої
кислоти в
сироватці
крові (пригнічення
печінкового
метаболізму).

·      Карбапенеми.
Повідомлялося
про
зменшення
рівнів вальпроєвої
кислоти в
крові в разі
одночасного
застосування
з карбапенемами
(наприклад з
паніпенемом,
меропенемом
та
іміпенемом):
рівні
вальпроєвої
кислоти
протягом
двох діб
зменшуються
на 60−100 %, що
іноді
супроводжується
судомами. У
зв’язку зі
швидким
розвитком і
ступенем зниженням
рівня
концентрацій
вальпроєвої
кислоти,
наслідки
можливої
взаємодії
вальпроєвої
кислоти і
карбапенемів
у пацієнтів,
стан яких був
стабільним
при
застосуванні
вальпроєвої
кислоти,
вважаються
неконтрольованими.
Слід уникати
супутнього
застосування
препарату з
карбапенемами
пацієнтам, у
яких вдалося
досягти
стабілізації
стану при застосуванні
вальпроєвої
кислоти (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо неможливо
уникнути
лікування
цими
антибіотиками,
необхідно
посилити
моніторинг
рівнів
вальпроєвої
кислоти в
плазмі крові.

·      Рифампіцин. На фоні
застосування
рифампіцину
може зменшуватися
рівень
вальпроєвої
кислоти в
крові, що
призводить
до
недостатнього
терапевтичного
ефекту. Тому
може бути
потрібне коригування
дози
вальпроату
при його
одночасному
застосуванні
з
рифампіцином.

·      Інгібітори
протеаз.
Одночасне
застосування
з інгібіторами
протеаз,
такими як лопінавір
та ритонавір,
збільшує
концентрації
вальпроату в
плазмі крові.

·      Холестирамін.
Одночасне
застосування
з холестираміном
може
призводити
до зниження
концентрацій
вальпроату в
плазмі крові.

·      Естрогенвмісні
препарати.
Вальпроат не
знижує
ефективність
гормональних
контрацептивів,
оскільки не
індукує
ферменти.
Однак було
показано, що
естрогени та
естрогенвмісні
препарати
індукують
активність
ферменту UGT in vitro
та in vivo.
Ферменти UGT1A6, UGT1A9 і
UGT2B7
відповідають
за 40 %
біотрансформації
вальпроєвої
кислоти.

Фармакокінетичні
дослідження,
наукові публікації
та
післяреєстраційні
дослідження
показали, що
естрогенвмісні
гормональні
контрацептиви
здатні
підвищувати
кліренс
вальпроату,
що може призвести
до зниження
концентрації
вальпроату в
сироватці
крові та
потенційного
зниження
ефективності
вальпроату
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Особливості
застосування»,
а також
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

·      Метамізол. Метамізол
є індуктором
деяких
ізоферментів
системи
цитохрому Р450
і
потенційним
індуктором
уридиндифосфат-глюкоронілтрансфераз
(УГТ), які
беруть
участь у
біотрансформації
вальпроату.
Таким чином,
метамізол може
знижувати
концентрації
вальпроату в сироватці
крові, що
може
призвести до
потенційного
зниження
терапевтичної
ефективності
вальпроату.
Під час
комбінованої
терапії
вальпроатом
і
метамізолом
лікарі, які призначають
препарат,
повинні
контролювати
клінічну
відповідь
(контроль
судом або епізодів
манії) і
ініціювати
регулярний
відповідний
моніторинг
рівня
вальпроату в
сироватці
крові. У разі
зниження
рівня
вальпроату в
сироватці
крові, рецидиву
епілептичних
нападів або
епізодів
манії слід
відкоригувати
дозу
відповідно
до клінічної
відповіді та
рівня препарату
в крові.

·      Метотрексат.
Повідомлялося
про випадки
значного
зниження
рівня
вальпроату в
сироватці
крові та
появу таких
клінічних
симптомів, як
судоми,
протягом
кількох
годин після
прийому метотрексату.
Під час
комбінованої
терапії
вальпроатом
і метотрексатом
лікарі, які
призначають
препарат,
повинні
контролювати
клінічну
відповідь
(контроль
судом або
епізодів
манії) і ініціювати
регулярний
відповідний
моніторинг
рівню
вальпроату в
сироватці
крові.

Інші
види
взаємодії

Ризик
ураження
печінки

Слід
уникати
одночасного
прийому
саліцилатів
у дітей через
ризик
токсичного
ураження
печінки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Одночасне
застосування
вальпроату
та множинної
протисудомної
терапії
підвищує ризик
ураження
печінки,
особливо у
дітей молодшого
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Під час
комбінованої
терапії
вальпроатом
та іншими
потенційно
гепатотоксичними
протисудомними
препаратами
лікарі повинні
контролювати
функцію
печінки за
допомогою
клінічних та
лабораторних
обстежень. У
разі виникнення
значних
відхилень у
показниках
печінки
необхідно
зменшити або
припинити лікування
вальпроатом
та/або
супутніми
потенційно
гепатотоксичними
препаратами.

Потенційно гепатотоксичні
лікарські
засоби і алкоголь
можуть
збільшувати
гепатотоксичність
вальпроєвої
кислоти (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Канабідіол

У
клінічних
дослідженнях
та в
літературі повідомлялося
про
збільшення
рівнів АЛТ та
АСТ, що
перевищували
верхню межу
норми в 3 рази,
у пацієнтів
різного віку,
які отримували
канабідіол у
дозах від 10 до 25
мг/кг та
вальпроат
одночасно. Ризик
підвищення
рівня
трансаміназ
залежить від
віку
пацієнта
(діти
молодшого
віку є більш
вразливими),
дози
канабідіолу
та основних
значень
трансаміназ.
Крім того,
супутній
прийом
клобазаму є
додатковим
фактором
ризику
підвищення
рівня
трансаміназ. Крім
того, було
описано, що
одночасне
застосування
вальпроату
та
канабідіолу
підвищує
частоту
виникнення
тромбоцитопенії,
діареї та
втрати
апетиту.

Під час
комбінованої
терапії
вальпроатом
та
канабідіолом
лікарям необхідно
здійснювати
контроль
функції печінки
(особливо при
одночасному
застосуванні
з клобазамом)
та кількості
тромбоцитів
(див. розділ
«Особливості
застосування»)
за допомогою
проведення
клінічних
та/або
лабораторних
досліджень. У
разі виникнення
значних відхилень
від норми
необхідно
зменшити або
припинити
лікування
вальпроатом
та/або
канабідіолом
(див. розділи
«Особливості
застосування.
Тяжкі
розлади
функції печінки»,
«Особливості
застосування.
Діти»).

Антагоністи
вітаміну К

Оскільки
вальпроєва
кислота зазвичай
не спричиняє
індукції
ферментів, застосування
вальпроєвої
кислоти не
призводить
до зниження
загальних
концентрацій
естрогену
і прогестагену
в плазмі
крові у
жінок, які
використовують
засоби
гормональної
контрацепції.

З тієї ж
причини
застосування
вальпроєвої
кислоти
також не
призводить до
зменшення
загальних
рівнів антагоністів
вітаміну К в
плазмі крові.

Однак на
фоні
застосування
препарату
Депакін
Хроно® 300 мг
можливе
збільшення
вільної
фракції варфарину,
оскільки
варфарин
конкурентно
витісняється
з його сайтів
зв’язування
з альбуміном.
Тому
протягом
лікування
антагоністами
вітаміну К
слід
здійснювати
особливо
посилений
моніторинг
рівнів
протромбіну.

Топірамат
та
ацетазоламід

Супутнє
застосування
вальпроату і топірамату
або
ацетазоламіду
асоціюється
з
енцефалопатією
та/або
гіперамоніємією.
Стан
пацієнтів,
яким
застосовують
ці два
препарати,
необхідно
ретельно
контролювати
щодо
наявності
симптомів
гіперамоніємічної
енцефалопатії.

Півалат-кон’юговані
лікарські
засоби

Не
рекомендується
одночасне
застосування
вальпроату з
півалат-кон’югованими
лікарськими
засобами, які
знижують рівень
карнітину
(наприклад,
цефдиторен
півоксил,
адефовір
дипівоксил,
півмецилінам),
оскільки це
може
призвести до
гіпокарнітинемії
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Пацієнти з
ризиком
дефіциту
карнітину»).
Пацієнти, у
яких
неможливо
уникнути
одночасного
застосування,
повинні
перебувати
під ретельним
наглядом
щодо ознак і
симптомів гіпокарнітинемії.

Особливості
застосування.

Програма
запобігання
вагітності

Через
високий тератогенний
потенціал
вальпроату
діти, які
зазнали
впливу
препарату  внутрішньоутробно
(in utero),
мають
високий
ризик
вроджених
вад розвитку
та
неврологічних
порушень
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності або
годування
груддю»).

Препарат
Депакін
Хроно® 300 мг
протипоказано
використовувати
в таких
випадках:

Лікування
епілепсії

• Депакін
Хроно® 300 мг протипоказаний
вагітним
жінкам, за
винятком
випадків,
коли інші альтернативні
методи
лікування
відсутні та
після
детального
інформування
пацієнтки про
ризики (див.
розділи
«Особливості
застосування»
і
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

•
Депакін
Хроно® 300 мг
протипоказаний
дітям
жіночої
статі та
жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Лікування
та
профілактика
біполярних
розладів

•
Депакін
Хроно® 300 мг
протипоказаний
вагітним
жінкам (див. розділи
«Особливості
застосування»
і «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

•
Депакін
Хроно® 300 мг протипоказаний
жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не
виконані
умови
Програми запобігання
вагітності
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Умови
Програми
запобігання
вагітності

Лікар,
який
призначає
препарат, має:

•   у
кожному разі
оцінювати
індивідуальні
обставини,
залучати
пацієнтку до
обговорення,
гарантувати
її залучення,
обговорювати
варіанти
лікування та
забезпечити
розуміння
ризиків та
заходів,
необхідних
для
мінімізації
ризиків;

•   оцінювати
можливість
настання
вагітності у
всіх
пацієнток;

•   впевнитись,
що пацієнтка
зрозуміла та усвідомлює
ризики
вроджених
вад розвитку
та порушень
розвитку
нервової
системи, зокрема
значимість
цих ризиків
для дітей, що зазнали
внутрішньоутробного
впливу вальпроату;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
проведення
аналізу на
вагітність перед
початком
лікування та
у разі
необхідності
–
протягом
лікування;

•   порадити
пацієнтці
застосовувати
методи
контрацепції
та
перевірити
здатність
пацієнтки
дотримуватися
безперервного
застосування
ефективних
методів
контрацепції
(додаткова
інформація
наведена у
підрозділі
«Контрацепція»
цього,
виділеного
рамкою, застереження)
протягом усього
курсу
лікування
вальпроатом;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
регулярного
(принаймні
щорічного) перегляду
лікування
фахівцем,
який має досвід
лікування
епілепсії або
біполярних
розладів;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
звернення до
лікаря, якщо
вона планує
вагітність,
для
своєчасного
обговорення
цього
питання та
переходу на
альтернативні
методи
лікування
перед
заплідненням
та до початку
припинення
використання
методів контрацепції;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє необхідність
термінового
звернення до
свого лікаря
у разі
настання
вагітності;

•   видати
Інформаційний
буклет для
пацієнта;

•   впевнитись,
що пацієнтка
зрозуміла
небезпеку та
необхідні
запобіжні
заходи, пов’язані
з
використанням
вальпроату
(Форму щорічного
інформування
про ризики).

Ці
умови також
стосуються
жінок, які
наразі не є
сексуально
активними, за
винятком тих
випадків,
коли, на
думку лікаря,
існують переконливі
підстави
стверджувати
про відсутність
ризику завагітніти.

Провізор
має
впевнитися,
що:

•   при
кожному
відпуску
вальпроату
пацієнтці
надається
картка
пацієнта і
пацієнтка
розуміє
наведену у
ній
інформацію;

•   пацієнткам
рекомендується
не припиняти прийом
вальпроату і
негайно
звернутися до
спеціаліста
у випадку планування
або
підозрюваної
вагітності.

Діти
жіночої
статі

•   Лікар,
який
призначає
препарат, має
впевнитися у
тому, що
батьки/опікуни
дітей жіночої
статі
розуміють
необхідність
звернутися
до
спеціаліста
одразу ж
після того,
коли у дитини
жіночої
статі, яка
приймає
вальпроат,
з’являться
менструації.

•   Лікар,
який
призначає
препарат, має
впевнитися у
тому, що
батьки/опікуни
дітей жіночої
статі
отримали
вичерпну
інформацію
про ризики
вроджених
вад розвитку
і порушень розвитку
нервової
системи, в
тому числі ступінь
цих ризиків
для дітей,
які
зазнавали впливу
вальпроату
під час свого
внутрішньоутробного
розвитку (in utero).

•   У
пацієнток, у
яких вже
почалися
менструації,
лікар, який
призначає
препарат, має
щорічно
виконувати
переоцінку
необхідності
лікування
вальпроатом
та
розглядати
можливість
призначення
альтернативних
засобів
лікування.
Якщо
вальпроат є
єдиним
прийнятним
засобом лікування,
слід
обговорити
необхідність
використання
ефективних
методів
контрацепції
та усі інші
умови
Програми
запобігання
вагітності.
Спеціаліст
має вжити
усіх можливих
заходів, щоб
перевести
дітей
жіночої
статі на альтернативні
засоби
лікування до
досягнення
ними періоду
статевого
дозрівання
або
дорослого
віку.

Аналіз
на
вагітність. Перед
початком
терапії
вальпроатом
необхідно
виключити
вагітність.
Лікування вальпроатом
не можна
починати
жінкам
репродуктивного
віку, у яких
не було
отримано
негативний
результат
аналізу на
вагітність з
використанням
плазми крові,
схвалений
медичним
працівником,
щоб
виключити
непередбачене
застосування
препарату
під час
вагітності.
Цей аналіз на
вагітність
необхідно
повторювати
через регулярні
проміжки
часу
протягом
лікування.

Контрацепція. Жінки
репродуктивного
віку, яким
призначається
вальпроат,
повинні
використовувати
ефективні
методи
контрацепції
безперервно
протягом
усього
періоду
лікування вальпроатом.

Цим
пацієнткам
необхідно
надати
вичерпну
інформацію з
питань
запобігання
вагітності
та направити
їх для
консультації
з питань
контрацепції,
якщо вони не
використовують
ефективні
методи
контрацепції.

Слід
використовувати
принаймні
один ефективний
метод
контрацепції
(бажано
незалежну від
користувача
форму, таку
як
внутрішньоматковий
пристрій або
імплант) або
два взаємодоповнюючі
методи
контрацепції,
один з яких
має бути
бар’єрним
методом. При
виборі
методу
контрацепції
у кожному
випадку необхідно
оцінити
індивідуальні
обставини із
залученням
пацієнтки до
обговорення,
щоб забезпечити
її активну
участь та
дотримання вибраних
запобіжних
заходів.
Навіть якщо у
пацієнтки
відмічається
аменорея,
вона має
виконувати
усі
рекомендації
з ефективної
контрацепції.

Щорічний
перегляд
лікування
спеціалістом.
Спеціаліст
повинен
принаймні
щорічно переоцінювати,
чи є
вальпроат
найбільш
прийнятним
засобом
лікування
для цієї
пацієнтки.
Спеціаліст
має
обговорювати
Форму щорічного
інформування
про ризики на
початку лікування
та під час
кожного
щорічного
перегляду
лікування та
впевнюватися
у тому, що пацієнтка
розуміє
наведену у
ній
інформацію.
Форма
щорічного
інформування
про ризики
має бути
належним
чином
заповнена і
підписана
лікарем, який
призначає
препарат, і пацієнткою
(або її
законним
представником).

Планування
вагітності. Щодо
застосування
при
епілепсії,
якщо жінка
планує
завагітніти,
спеціаліст з
досвідом
ведення
пацієнтів з
епілепсією повинен
виконати
переоцінку
лікування вальпроатом
та
розглянути
можливість
застосування
альтернативних
засобів
лікування.
Необхідно
вжити усіх
можливих
заходів, щоб
перевести
пацієнтку на
прийнятні альтернативні
засоби
лікування до
зачаття дитини
та до
припинення
застосування
методів
контрацепції
(див. розділ
«Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю»).
Якщо таке
переведення
неможливе,
жінка має
отримати
додаткові
консультації
стосовно
ризиків,
пов’язаних з
вальпроатом,
для ненародженої
дитини, щоб
забезпечити
її належною інформацією
для
прийняття
інформованого
рішення стосовно
планування
сім’ї.

Щодо
застосування
при
біполярних
розладах,
якщо жінка
планує
завагітніти,
слід проконсультуватися
зі
спеціалістом,
досвідченим
у лікуванні
біполярного
розладу, а терапію
вальпроатом
припинити і у
разі необхідності
замінити
альтернативним
лікуванням (з
використанням
лікарських
засобів (що
не містять
вальпроєву
кислоту) або
без) перед
зачаттям ще
до того, як буде
припинено
контрацепцію.

Вагітність. Якщо
жінка, яка
приймає
вальпроат,
завагітніє,
її необхідно
негайно
направити до
спеціаліста
для
переоцінки
лікування
вальпроатом
та розгляду
можливості
застосування
альтернативних
засобів
лікування.
Вагітних
пацієнток,
які
отримували
вальпроат під
час
вагітності,
та їхніх
партнерів
слід направити
до
спеціаліста
з
тератології
для
проведення оцінки
та
консультації
щодо
лікування препаратом
під час
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Навчальні
матеріали. Для
допомоги
медичним
працівникам
і пацієнтам з
питань
уникнення
застосування
вальпроату
під час
вагітності
власник
реєстраційного
посвідчення
надає
навчальні
матеріали
для звернення
додаткової
уваги на
застереження
щодо
тератогенності
(здатності
викликати
вроджені
вади
розвитку) і
фетотоксичності
(здатності
викликати
порушення
розвитку
нервової
системи)
вальпроату
та надання
інструкцій
стосовно
застосування
вальпроату
жінкам репродуктивного
віку та
детальної
інформації
про вимоги
Програми
запобігання
вагітності.
Інформаційний
буклет для
пацієнта та
картка
пацієнта
мають бути
видані усім
жінкам
репродуктивного
віку, які
застосовують
вальпроат.

Необхідно
використовувати
та належним чином
заповнювати
і
підписувати
Форму щорічного
інформування
про ризики на
момент початку
лікування та
при кожному
щорічному
перегляді
лікування
вальпроатом
спеціалістом
і
жінкою, яка
планує
вагітність
або є
вагітною.

Ризик
ураження
печінки

Умови
виникнення. Відзначено
випадки
тяжкого
ураження печінки,
яке інколи
може
призводити
до летального
наслідку.
Досвід
показує, що
найвищий ризик
спостерігається
у немовлят і дітей
віком до 3
років з
тяжкою
епілепсією,
зокрема це
стосується
дітей з
ураженням
головного
мозку, розумовою
відсталістю
та/або
генетично
зумовленими
метаболічними
або
дегенеративними
захворюваннями,
включаючи
мітохондріальні
захворювання,
такі як
дефіцит
карнітину,
порушення
циклу
сечовини,
мутації гена
мітохондріальної
ДНК-полімерази
гамма (POLG), а також
під час
отримання
комплексної
протиепілептичної
терапії,
включаючи
застосування
канабідіолу.

У
дітей віком
від 3 років
ризик значно
знижується і
поступово
зменшується
з віком (див.
розділ
«Особливості
застосування.
Діти»).

У
більшості
випадків
таке
ураження
печінки
відзначалося
протягом
перших 6
місяців лікування,
найчастіше
між 2–12 тижнем.

Характерні
ознаки та
діагностика. Рання
діагностика
насамперед
залежить від
клінічного
та
біологічного
моніторинга.
Зокрема, слід
враховувати
такі
симптоми (які
зазвичай
виникають
раптово), що
можуть
передувати
жовтяниці,
особливо у
пацієнтів
групи ризику
(див. вище
«Умови виникнення»):

-
неспецифічні
загальні симптоми,
наприклад,

-
сонливість,
пригніченість,
байдужість,
порушення
свідомості,
сплутаність
свідомості,
збудження,
аномальні
рухи, фізичне
нездужання,
астенія;

-
анорексія,
нудота, які
іноді
супроводжуються
повторними
випадками
блювання та
болю в
животі;

-
гематоми,
носові кровотечі;

-
локальні
або
генералізовані
набряки;

- у
пацієнтів з
епілепсією – рецидив,
збільшення
частоти або
посилення
тяжкості
епілептичних
нападів.

Пацієнта
(або його
рідних, якщо
пацієнт – дитина)
слід
поінформувати
про
необхідність
негайно
звернутися
по медичну
допомогу при
появі таких
симптомів.
Необхідно
негайно
обстежити
пацієнта, у т.
ч. провести
клінічні
обстеження
та лабораторні
дослідження
функції
печінки.
Повідомлялося
про летальні
випадки з нормальними
показниками
функції
печінки незабаром
після появи
клінічних
симптомів.
Отже,
нормальні
лабораторні
результати
не
виключають ураження
печінки у
пацієнта з
клінічними симптомами
дисфункції
печінки.

Перед
початком
терапії
вальпроатом
необхідно
перевірити
детальну
історію
хвороби,
зокрема
наявність
метаболічних
захворювань,
захворювань
печінки,
підшлункової
залози та
порушень
згортання
крові.
Метаболічні
захворювання,
захворювання
печінки,
підшлункової
залози та
порушення
згортання
крові у
пацієнта та членів
його сім'ї
(див. розділ
«Протипоказання»).
Рекомендується
дослідити у
всіх
пацієнтів функцію
печінки із
подальшим
періодичним моніторингом
протягом 6
місяців,
особливо у
пацієнтів із
групи ризику
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Характерні
ознаки та
діагностика»
та
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.
Ризик ураження
печінки»).

Необхідно
наголосити,
що часто
спостерігається
ізольоване і
транзиторне
підвищення
рівнів
трансаміназ
без
клінічних
ознак,
особливо на
початку
терапії. У
такому випадку
рекомендується
виконати більш
розгорнуте
лабораторне
дослідження
(див. нижче),
переглянути
за
необхідності
дозування
препарату й
повторювати
аналізи з
огляду на
динаміку
показників.

Крім
звичайних
досліджень,
найбільш
інформативними
є
дослідження,
що
відображують
синтез білка,
зокрема
рівні
протромбіну.
У разі
підтвердження
патологічно
низького
рівня
протромбіну,
особливо у
зв’язку з
іншими
біологічними
патологічними
показниками
(значне зниження
рівнів
фібриногену
та факторів
коагуляції,
підвищення
рівня
білірубіну
та печінкових
ферментів)
необхідно
негайно
припинити
терапію
препаратом
Депакін
ХроноÒ 300 мг.

Одночасне
застосування
канабідіолу

У
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
вальпроат і
канабідіол,
слід
вимірювати
рівні
трансаміназ
і загального
білірубіну в
сироватці
крові через 2
тижні, 1
місяць, 2
місяці, 3
місяці та 6
місяців
після
початку
комбінованої
терапії, а також
регулярно в
подальшому
або в залежності
від
терапевтичних
показань.

Вроджені
вади
розвитку й
порушення
розвитку
нервової
системи у
дітей, які
зазнали впливу
препарату
Депакін
Хроно® 300 мг
(див. розділи
«Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю» та
«Побічні
реакції»).
Дані
клінічних
досліджень
показують, що
застосування
вальпроату
призводить
до високого
ризику
вроджених
вад розвитку
(частота 11 % у
дітей, які
зазнавали
впливу
вальпроату внутрішньоутробно
(in utero)).

Крім
того, діти,
які
зазнавали
впливу вальпроату,
внутрішньоутробно
(in utero), що
застосовувався
як
монотерапія, мають
високий
ризик
порушень
розвитку нервової
системи (з
частотою до
30–40 %) (див.
розділи «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю» та
«Побічні
реакції»).

Застосування
у пацієнтів
чоловічої
статі
репродуктивного
віку

Дані
проведеного
в двох
країнах
ретроспективного
обсерваційного
дослідження
вказують на
тенденцію
підвищення
ризику
виникнення нервових
порушень
розвитку у
дітей,
народжених
від пацієнтів
чоловічої
статі, які
отримували
вальпроат
протягом
трьох
місяців до
та/або під
час зачаття
порівняно з
тими, хто отримував
ламотриджин
або
леветирацетам
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»). Ризик
для дітей,
зачатих
пацієнтами
чоловічої
статі, які
припинили
прийом
вальпроату
щонайменше
за три місяці
до зачаття
(для повного
нового циклу
сперматогенезу
без впливу
вальпроату),
невідомий.

Незважаючи
на обмеження
дослідження,
як запобіжний
захід, лікар,
який
призначає
препарат,
повинен
проінформувати
пацієнта чоловічої
статі про про
цей
потенційний
ризик і про
профілактичні
заходи, які
необхідно
вжити. Лікар
повинен
обговорити з
пацієнтом
необхідність
ефективних
засобів контрацепції,
у тому числі
для партнера,
під час
застосування
вальпроату
та протягом трьох
місяців
після
припинення
його застосування.
Він також
повинен
проінформувати
пацієнта
чоловічої
статі про
наступне:

-
не
здавати сперму
під час
застосування
вальпроату
та протягом
трьох
місяців
після
припинення його
застосування,

-
необхідність
проконсультуватися
з лікарем-спеціалістом,
якщо пацієнт
чоловічої статі
планує
зачати
дитину, до
припинення контрацепції,
щоб
обговорити
альтернативні
варіанти
лікування,

-
якнайшвидше
проконсультуватися
з відповідними
лікарями
разом з
партнером у
разі вагітності,
якщо дитина
була зачата
під час
застосування
вальпроату
батьком або
протягом
трьох
місяців
після
припинення
його
застосування,
з метою оцінки
ризиків та
отримання
рекомендацій.

Пацієнтів
чоловічої
статі також
слід проінформувати
про
необхідність
регулярного
(щонайменше
раз на рік)
перегляду
лікування
лікарем-спеціалістом,
який має
досвід лікування
епілепсії
або
біполярного
розладу.
Лікар-спеціаліст
повинен
щонайменше
раз на рік перевіряти,
чи
залишається
вальпроат
найефективнішим
засобом
лікування
для пацієнта.
Під час
такого
перегляду
лікар-спеціаліст
повинен
переконатися,
що пацієнт
повністю
усвідомлює
ризики,
зрозумів
надану інформацію
та запобіжні
заходи,
необхідні
при застосуванні
вальпроату.
Оновлену
версію
інструкції
щодо
застосування
слід
надавати всім
пацієнтам
чоловічої
статі
репродуктивного
віку, які
отримують
вальпроат.
Пацієнт
повинен
підписати
Форму
щорічного
інформування
про ризики,
що містить
підтвердження
отримання
інструкції
щодо
застосування,
на початку
лікування та
під час
кожного
щорічного перегляду
лікарем-спеціалістом.
Інформаційні
матеріали
доступні для
медичних працівників
та пацієнтів
чоловічої
статі. Картка
пацієнта
видається
під час
кожного
нового
призначення
вальпроату.

Пацієнти
із системним
червоним
вовчаком

Хоча
відомо, що
вальпроат
натрію
зумовлює імунологічні
розлади лише
у виняткових
випадках, у
пацієнтів із
системним
червоним
вовчаком
перед
початком
терапії препаратом
слід зважити
співвідношення
користь/ризик.

Панкреатит

Дуже
рідко
спостерігалися
випадки
тяжкого
панкреатиту,
іноді з
летальним
наслідком.
Цей ризик
особливо
високий у
дітей раннього
віку і
зменшується
зі
збільшенням
віку
пацієнта. Факторами
ризику
можуть бути
тяжкі
епілептичні
напади, неврологічний
дефіцит або
протисудомна
комбінована
терапія (див.
розділи
«Особливості
застосування.
Діти»,
розділи
«Особливості
застосування.
Ризик
ураження
печінки»).
Повідомлялося
про випадки
панкреатиту
незабаром після
початку
лікування, а
також після
декількох
років
терапії
вальпроатом.
Печінкова
недостатність,
викликана
панкреатитом,
підвищує
ризик
летального
наслідку (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та «Діти»).

Необхідно
інформувати
пацієнтів та
членів їх
сімей (якщо
пацієнтами є
діти) про необхідність
негайного
медичного
обстеження
(включаючи
дозування
ферментів
підшлункової
залози та
відповідні
додаткові обстеження)
пацієнтів з
гострим
болем у животі
та неспецифічними
симптомами,
такими як
нудота, втрата
апетиту,
анорексія
та/або
блювота.

У
разі
виявлення
панкреатиту
лікування вальпроатом
необхідно
припинити
остаточно та
розпочати
альтернативне
лікування основного
захворювання
в залежності
від клінічної
картини.

Діти

Дітям віком
до 3 років вальпроат
слід
застосовувати
лише як
монотерапію.
Пацієнтам
цієї вікової
групи
терапію слід розпочинати
лише після
порівняння
клінічних
переваг та
ризику
ураження
печінки або
розвитку
панкреатиту (див. розділ
«Особливості
застосування.
Ризик
ураження
печінки» та «Особливості
застосування.
Панкреатит»).
Як
застережний
захід
необхідно
уникати одночасного
застосування
саліцилатів
для
лікування
всіх
пацієнтів
через ризик
розвитку
гепатотоксичності
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Утримання
від їжі під
час
інтеркурентного
захворювання
збільшує
ризик
ураження печінки
у дітей, які
отримували
вальпроат.

Ниркова
недостатність

У пацієнтів
із нирковою
недостатністю
слід
враховувати
підвищені концентрації
циркулюючої
вальпроєвої
кислоти в
крові та
відповідно
зменшувати
дозування.

Аналіз
крові

Рекомендується
виконувати
аналізи крові
(розгорнутий
загальний
аналіз крові
з визначенням
вмісту
тромбоцитів,
оцінка часу
кровотечі й показників
згортання крові
з
фібриногеном,
активований
частковий
тромбопластиновий
час (АЧТЧ),
дозування фактора
VIII та
пов'язаних з
ним факторів)
до призначення
препарату,
через 3 і 6
місяців лікування,
а також перед
проведенням
будь-яких
хірургічних
втручань,
особливо
якщо доза
перевищує 30
мг/кг/добу, та
в разі
виникнення
гематом або
спонтанних
кровотеч
(див. розділ
«Побічні
реакції.
Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи»,
«Побічні
реакції.
Результати
досліджень»).

Недостатність
ферментів
циклу
сечовини та
ризик гіперамоніємії

У разі
підозри на
дефіцит
ферменту
циклу
сечовини
слід
провести
метаболічні
дослідження
до початку
лікування
через ризик
розвитку
гіперамонемії
при прийомі
вальпроату
(див. розділи
«Протипоказання»,
«Особливості
застосування.
Пацієнти з ризиком
дефіциту
карнітину»
та «Особливості
застосування.
Ризик ураження
печінки»).

Пацієнти
з ризиком
дефіциту
карнітину

Вальпроат
може
знижувати
концентрацію
карнітину в
тканинах і
плазмі крові
і, як наслідок,
змінювати
мітохондріальний
метаболізм з
порушенням бета-окислення
жирних
кислот та
циклу сечовини.

Дефіцит
карнітину
може
розвинутися
або посилитися
при
застосуванні
вальпроату. Цей
дефіцит може
спричинити
гіперамоніємію
(яка може
призвести до
гіперамоніємічної
енцефалопатії)
(див. розділи
«Побічні реакції»
та
«Передозування»).
Повідомлялося
про інші
симптоми,
такі як
печінкова
токсичність,
гіпокетотична
гіпоглікемія,
міопатія,
кардіоміопатія,
рабдоміоліз
та/або синдром
Фанконі,
особливо у
пацієнтів із
факторами
ризику
дефіциту
карнітину
та/або з уже
наявним
дефіцитом
карнітину.

До
пацієнтів з
підвищеним
ризиком
симптоматичного
дефіциту
карнітину
при лікуванні
вальпроатом
відносять
пацієнтів з
метаболічними
розладами,
включаючи
мітохондріальні
розлади,
пов’язані з
карнітином
(див. розділи
«Особливості
застосування.
Пацієнти з
відомим або
підозрюваним
мітохондріальним
захворюванням»
та «Особливості
застосування.
Порушення
циклу
сечовини та
ризик гіперамоніємії»)
пацієнтів з
дефіцитом
карнітину
внаслідок
недостатнього
надходження
з їжею,
пацієнтів
віком до 10
років,
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
півалат-кон’юговані
лікарські
засоби або
приймають
комбіновану
терапію з
іншими
протиепілептичними
препаратами
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Передозування»).

Пацієнтам
слід
порадити
негайно
повідомляти
про будь-які
ознаки
гіперамоніємії
(такі як
атаксія,
сплутаність
свідомості,
блювання,
головний
біль, тремор/астериксис)
для
негайного
подальшого
обстеження.

При
появі
клінічних
симптомів
дефіциту карнітину
слід
розглянути
додаткове
застосування
карнітину.
При таких
симптомах
рівень
карнітину в
крові не обов’язково
знижений. У
таких
випадках
може знадобитися
проведення
додаткових
досліджень
для
виявлення
дефіциту
карнітину.

Вальпроат
слід
застосовувати
пацієнтам з
первинним
системним
дефіцитом
карнітину,
дефіцит
якого був
скоригований,
лише якщо
користь від
лікування
вальпроатом
переважає
над ризиком
для цих
пацієнтів і
відсутні
будь-які
альтернативні
варіанти лікування.
Пацієнтам із
вторинним
системним
дефіцитом карнітину
слід
призначати
препарат
після
корекції
цього
дефіциту та з
особливою обережністю.
Такі
пацієнти
повинні
перебувати
під
ретельним
наглядом на
предмет рецидиву
дефіциту
карнітину.

Дефіцит
карнітин-пальмітоїлтрансферази
(КПТ) типу ІІ.
Пацієнтів із
супутнім
дефіцитом
карнітин-пальмітоїлтрансферази
(КПТ) типу ІІ
слід
попередити про
підвищений
ризик
розвитку
рабдоміолізу
при прийомі вальпроату.
Для таких
пацієнтів
можна
розглянути
можливість
прийому
карнітину.

Збільшення
ваги

На початку
лікування
слід
проінформувати
пацієнта про
ризик збільшення
маси тіла, і
для зведення
цього ефекту
до мінімуму
необхідно
вжити
відповідних
заходів, які
мають
стосуватися
переважно
раціону
харчування
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Естрогенвмісні
препарати

Вальпроат
не знижує
ефективність
гормональних
контрацептивів.
Проте
естрогенвмісні
препарати,
зокрема
естрогенвмісні
гормональні
контрацептиви,
можуть
підвищувати
кліренс
вальпроату,
що може
призвести до
зниження
концентрації
вальпроату в
сироватці крові
та
потенційного
зниження
ефективності
вальпроату.

Лікарі, які
призначають
препарат,
повинні контролювати
клінічну
відповідь
(контроль
судом або
контроль
настрою) на
початку або
при
припиненні
прийому
естрогенвмісних
препаратів.
Рекомендується
моніторинг
рівня
вальпроату в
сироватці
крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Суїцидальні
думки та
поведінка. Надходили
повідомлення
про
виникнення суїцидальних
думок та
поведінки у
пацієнтів,
які
отримували
протиепілептичні
засоби за
декількома
показаннями.
Метааналіз
даних,
отриманих у
ході
рандомізованих
плацебо-контрольованих
досліджень
протиепілептичних
засобів,
також
показав
незначне підвищення
ризику
виникнення
суїцидальних
думок та
поведінки.
Механізм
цього ефекту
невідомий, і
доступні на
сьогодні
дані не дають
можливості
виключити
підвищення
цього ризику
на фоні
застосування
вальпроату.

У
зв’язку з цим
слід
спостерігати
за станом
пацієнтів
для
своєчасного
виявлення суїцидальних
думок та
поведінки і
призначати
належну
терапію. Пацієнтів
(та осіб, які
за ними
доглядають) слід
попереджати,
що при появі
ознак суїцидальних
думок або
поведінки
слід негайно звернутися
по медичну
допомогу.

Вплив
довгострокового
лікування на
метаболізм
кісткової
тканини.
Повідомлялося
про випадки
зниження
мінеральної
щільності
кісткової
тканини, які
можуть
свідчити про
наявність
остеопенії
або
остеопорозу
і навіть
призводити
до
виникнення
атипових
переломів, у
пацієнтів,
які
проходили
тривале
лікування вальпроєвою
кислотою.
Механізм дії
вальпроєвої
кислоти на
метаболізм
кісткової
тканини ще не
з’ясований
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Карбапенеми.
Супутнє
застосування
препарату
Депакін Хроно®
300 мг і
карбапенемів
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
з відомим або
підозрюваним
мітохондріальним
захворюванням.
Вальпроат
може
провокувати
або погіршувати
клінічні
ознаки
існуючих
мітохондріальних
захворювань,
викликаних
мутаціями
мітохондріальної
ДНК, а також
ядерного гена,
що кодує
мітохондріальний
фермент
полімеразу
гамма (POLG).

Зокрема,
у пацієнтів
зі
спадковими
нейрометаболічними
синдромами,
викликаними
мутаціями у
гені POLG
(наприклад із
синдромом Альперса
–
Гуттенлохера),
повідомлялося
про випадки
спричиненої
вальпроатом
гострої
печінкової
недостатності
та випадки
смерті через
порушення
функції
печінки.
Пов’язані з POLG
порушення
слід
підозрювати
у пацієнтів,
які мають
випадки
пов’язаних з
POLG порушень у
родинному
анамнезі або
у яких є
симптоми, що
вказують на
існування
такого
порушення, в
тому числі
(але не
обмежуючись
нижченаведеним)
енцефалопатію
нез’ясованого
походження,
рефрактерну
епілепсію
(вогнищева,
міоклонічна),
епілептичний
статус, відставання
у розвитку,
регресію
психомоторних
функцій,
аксональну
сенсомоторну
нейропатію,
міопатію,
мозочкову
атаксію,
офтальмоплегію
або
ускладнену
мігрень з
потиличною
аурою.
Дослідження
на наявність
мутації POLG слід
виконувати
відповідно
до поточної
клінічної
практики
діагностичної
оцінки таких
порушень
(див. розділ
«Протипоказання»).

Посилення
судом

Як і
при
застосуванні
будь-яких
протиепілептичних
засобів,
прийом
вальпроату,
замість
покращення
стану, може
призводити
до оборотного
посилення
частоти і
тяжкості судом
(зокрема
епілептичного
статусу) або
до появи
нового типу
судом.
Пацієнтам
необхідно
рекомендувати
негайно
звернутися до
свого лікаря
у разі
посилення
судом (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Когнітивні
або
екстрапірамідні
розлади. Когнітивні
або
екстрапірамідні
розлади можуть
супроводжуватися
ознаками
атрофії
головного
мозку за
даними
візуалізаційних
обстежень.
Через це цей
тип
клінічної
картини може
помилково
інтерпретуватися
як деменція
або хвороба
Паркінсона.
Ці розлади є
оборотними
після відміни
препарату
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Алкоголь. Під
час
лікування
вальпроатом
не слід
вживати
алкогольні
напої.

Цей
лікарський
засіб
містить 28,3 мг
натрію у
кожній
таблетці. Це
необхідно брати
до уваги
пацієнтам, що
дотримуються
суворої
дієти з
низьким
вмістом
натрію.

Вплив на
лабораторні
та
діагностичні
тести.
Оскільки вальпроат
виводиться
в основному
нирками, частково у формі кетонових
тіл, аналіз
сечі на кетонові тіла може дати
хибнопозитивний
результат у
пацієнтів з
цукровим
діабетом.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Лікування
епілепсії

Вальпроат
протипоказаний
для
лікування
епілепсії
під час
вагітності,
за винятком
випадків,
коли інші альтернативні
методи
лікування
відсутні, а
пацієнтку
було
повністю
проінформовано
про пов’язані
з ним ризики.

Вальпроат
протипоказаний
для
застосування
дітям
жіночої
статі та жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»).

Лікування
та
профілактика
біполярних
розладів

Вальпроат
протипоказаний
для
лікування біполярного
розладу під
час
вагітності.

Вальпроат
протипоказаний
для
застосування
жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не
виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Тератогенність
та вплив на
внутрішньоутробний
розвиток
після
експозиції у
пацієнтів жіночої
та чоловічої
статі. Ризик
впливу, пов’язаного
з
вальпроатом,
під час
вагітності. Вальпроат
продемонстрував
здатність перетинати
плацентарний
бар’єр як у
тварин, так і
в людини (див.
розділ
«Фармакокінетика»).

У жінок як
монотерапія
вальпроатом,
так і
політерапія
вальпроатом
та іншими
протиепілептичними
засобами
часто
пов’язані з
відхиленнями
від
нормальної
вагітності. Доступні
дані
свідчать про
підвищений
ризик тяжких
вад розвитку та
розладів центральної
нервової
системи при
монотерапії
та
комбінованій
терапії
вальпроатом
у порівнянні
з такими у
популяції,
яка не
отримувала
вальпроат.

Тварини:
був
продемонстрований
тератогенний
ефект (див.
розділ «Доклінічні
дані з
безпеки»).

Ризик
для дітей,
народжених
від пацієнтів
чоловічої
статі, які
отримували
вальпроат. Дані,
отримані з
двох країн,
ретроспективного
обсерваційного
дослідження
електронних
медичних
карток,
проведеного
у трьох країнах
Північної
Європи,
вказують на
тенденцію до
підвищення
ризику нервових
порушень у
дітей (віком
0–11 років),
народжених
від пацієнтів
чоловічої
статі, які
отримували вальпроат
протягом
трьох
місяців до
та/або під
час зачаття,
порівняно з
тими, хто
отримував
ламотриджин
або
леветирацетам.
Кумулятивний
ризик
нервових
порушень,
скоригований
з
урахуванням
головних
факторів ризику
та факторів
ризику з боку
батька та матері,
становив
залежно від
країни від 4,0%
до 5,6% у групі
батьків, які
отримували
вальпроат, і
від 2,3% до 3,2% у
групі
батьків, які
отримували монотерапію
ламотриджином
або
леветирацетамом.
Скоригований
коефіцієнт
ризику,
об’єднаний
за даними нервових
порушень у
трьох
країнах (з
урахуванням
усіх підтипів),
отриманий у
мета-аналізі,
становив 1,50 (ІД
95 %: 1,09–2,07).

Через
обмеження
дослідження
неможливо визначити,
які з досліджуваних
підтипів нервових
порушень
(розлади
аутистичного
спектра,
зниження розумової
діяльності,
розлади
мовлення, дефіцит
уваги/гіперактивність,
порушення з боку
опорно-рухового
апарату)
сприяють загальному
підвищеному
ризику
розвитку нервових
порушень.

Лікарі
повинні
проінформувати
пацієнтів
чоловічої
статі
репродуктивного
віку про цей
потенційний
ризик та
профілактичні
заходи, яких
слід вжити,
зокрема про
необхідність
ефективних
засобів
контрацепції
під час
застосування
вальпроату
та протягом
трьох місяців
після
припинення
його
застосування.
Лікар
повинен
обговорювати
з пацієнтом
альтернативні
варіанти
лікування на
початку
лікування
під час
кожного
щорічного
перегляду
застосування
препарату
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Вроджені
вади розвитку
після
внутрішньоутробного
впливу. Метааналіз,
в який було
включено
дослідження-реєстри
та когортні
дослідження,
показав, що у приблизно
11 % дітей,
народжених
жінками з
епілепсією,
які
отримували
монотерапію
вальпроатом
під час
вагітності,
були тяжкі вроджені
вади розвитку.
Такий ризик
найбільш
частих вад
розвитку є
вищим, ніж в
загальній
популяції, де
ризик становить
приблизно 2–3 %. Ризик
розвитку
тяжких
вроджених
вад у дітей,
які зазнали
внутрішньоутробного
впливу
комбінованої
терапії
протиепілептичними
засобами,
включаючи
вальпроат,
вищий, ніж
при
комбінованій
терапії
протиепілептичними
засобами без
вальпроату. Цей
ризик є
дозозалежним,
а наявні дані
свідчать про
те, що він є
дозозалежним
і при комбінованій
терапії з
використанням
вальпроату.
Проте встановити
граничне
значення
дози, нижче якого
ризик
відсутній, не
вдається.

Наявні
дані
свідчать про
збільшення
випадків
незначних
або великих
вад розвитку.
Найбільш
часті вади
розвитку
включають дефекти
розвитку
нервової
трубки
(приблизно 2–3 %),
лицевий дизморфізм,
незрощення
верхньої
губи та піднебіння,
краніостеноз,
дефекти
розвитку
серця, нирок
та
сечостатевої
системи (особливо
гіпоспадія),
дефекти
розвитку
кінцівок (в
тому числі
білатеральну
аплазію променевої
кістки) та
множинні
аномалії
різних систем
організму.

Вплив
вальпроату in
utero може також
призвести до
порушення
або втрати
слуху через
вади вуха
та/або носа
(побічний
ефект) та/або
пряму
токсичність
для функції
слуху.
Випадки
описують як
однобічну, так
і двобічну
глухоту чи
втрату слуху.
Результати
відомі не для
всіх
випадків.
Коли результати
було
повідомлено,
більшість
випадків не
були
виявлені.
Рекомендовано
контролювати
ознаки та
симптоми
ототоксичності.

Внутрішньоутробний
вплив
вальпроатів
може
призвести до
вад розвитку
очей (включаючи
колобоми,
мікрофтальм),
про які
повідомлялося
в поєднанні з
іншими
вродженими
вадами розвитку.
Ці вади
розвитку
очей можуть
вплинути на
зір (див.
також
розділи
«Побічні
реакції» та
«Особливості
застосування»).

Порушення
розвитку
нервової
системи внаслідок
внутрішньоутробного
впливу лікарського
засобу
Депакін Хроно® 300 мг (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»). Наявні
дані
свідчать про
те, що
внутрішньоутробна
експозиція
вальпроату
може спричинити
небажані
ефекти щодо
розумового та
фізичного
розвитку
дітей, які
піддавались
його впливу.
Цей ризик
розвитку
розладів
нервової
системи (включаючи
аутизм),
ймовірно, є
дозозалежним
при
застосуванні
вальпроату
як монотерапії,
проте
встановити
на підставі
наявних даних
граничне
значення
дози, нижче
якого ризик
відсутній, не
вдається. При
застосуванні
вальпроату в
комбінації з
іншими
протиепілептичними
препаратами
під час
вагітності
ризик
розвитку
розладів
нервової
системи у
дітей також
значно
збільшувався
у порівнянні
з ризиками у
дітей в
загальній популяції
або у дітей,
народжених
жінками з
нелікованою
епілепсією.

Точний
період
вагітності,
під час якого
існує ризик
таких
ефектів, не
визначений, і
можливість
ризику
впродовж
усього
періоду вагітності
не може бути
виключена.

Дослідження
з участю
дітей
дошкільного
віку, які при
внутрішньоутробному
розвитку
піддавались
впливу вальпроату,
що
застосовувався
як
монотерапія,
показали, що
приблизно в
30–40 % випадків
відзначались
затримки
їхнього
розвитку,
такі як
затримка
розвитку
мовлення та
ходьби, зниження
інтелектуальних
функцій,
недостатні
мовні навики
(розмовна
мова та
розуміння
мови) та
порушення
пам’яті.

Коефіцієнт
інтелекту (IQ),
що
визначався у
дітей
шкільного
віку (віком 6
років), які
при внутрішньоутробному
розвитку
піддавались
впливу
вальпроату, був
у середньому
на 7–10 балів
нижчим, ніж у
дітей, які
піддавались
впливу інших
протиепілептичних
засобів. Хоча
роль інших
факторів не
може бути
виключена, є
доказові
дані про те,
що ризик
зниження
інтелектуальних
функцій у
дітей, які піддавались
впливу вальпроату,
може не
залежати від
материнського
рівня IQ.

Дані
щодо
довгострокових
наслідків є
обмеженими.

Наявні
дані
свідчать, що
у дітей, які у
період
внутрішньоутробного
розвитку
піддавались
впливу
вальпроату,
існує
підвищений
ризик
розладів
аутистичного
спектра
(приблизно в 3
рази) та
дитячого аутизму
(приблизно в 5
разів) у
порівнянні
із загальною
досліджуваною
популяцією.

Доступні
дані з
другого
дослідження
на основі
Данського
національного
рецептурного
реєстру
показують, що
діти, які
піддавались
впливу
вальпроату
внутрішньоутробно,
мають
підвищений
ризик
(приблизно в
півтора рази
вищий)
розвитку
симптомів
синдрому дефіциту
уваги з
гіперактивністю
(СДУГ) порівняно
з популяцією,
яка не
отримувала
лікування в
дослідженні.

Естрогенвмісні
препарати

Вальпроат
не знижує
ефективність
гормональних
контрацептивів.
Проте
естрогенвмісні
препарати,
зокрема естрогенвмісні
гормональні
контрацептиви,
можуть
підвищувати
кліренс
вальпроату,
що може
призвести до
зниження
концентрації
вальпроату в
сироватці
крові та потенційного
зниження
ефективності
вальпроату.

Лікарі, які
призначають
препарат,
повинні контролювати
клінічну
відповідь
(контроль
судом або
контроль
настрою) на
початку або
при
припиненні
прийому
естрогенвмісних
препаратів.
Рекомендується
моніторинг
рівня вальпроату
в сироватці
крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Якщо
жінка планує
вагітність.
При
епілепсії,
якщо жінка
планує
завагітніти,
спеціалісту
з досвідом
ведення
пацієнта з
епілепсією
слід
провести
повторну
оцінку
лікування
вальпроатом
і розглянути
альтернативні
варіанти
лікування. По
можливості
потрібно
вжити всіх
заходів щодо
заміни
препарату
жінкам, які
планують
завагітніти,
відповідним
альтернативним
методом
лікування
перед
заплідненням  ще до
припинення
застосування
методів
контрацепції
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо таке
переведення
неможливе,
жінка має
отримати
додаткові
консультації
стосовно ризику
застосування
вальпроату
для ненародженої
дитини, щоб
забезпечити
її належною
інформацією
для
прийняття
інформованого
рішення
стосовно
планування
сім’ї.

Щодо
показання
при
біполярних
розладах, якщо
жінка планує
завагітніти,
слід проконсультуватися
зі
спеціалістом,
який має досвід
лікуванні
біполярного
розладу, а
лікування
вальпроатом
— припинити
та у разі
необхідності
замінити альтернативним
лікуванням (з
використанням
лікарських
засобів (що
не містять
вальпроєву
кислоту) або
без) перед
зачаттям ще
до того, як
буде
припинено
контрацепцію.

Прийом
препаратів
фолієвої
кислоти до вагітності
та на початку
вагітності
може знизити
ризик виникнення
дефектів
нервової
трубки, які можуть
виникнути
при будь-якій
вагітності.
Проте наявні
дані не
підтверджують,
що це
запобігає
пологовим
дефектам чи
вадам розвитку
через
експозицію
вальпроату.

Вагітні
жінки. При
лікуванні
біполярного
розладу
протипоказано
застосовувати
вальпроат
під час
вагітності.
Застосування
вальпроату
для
лікування
епілепсії
протипоказано
під час
вагітності,
за винятком
випадків,
коли інші
методи
лікування відсутні
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Якщо жінка,
яка приймає
вальпроат,
завагітніє,
її необхідно
негайно
направити до
спеціаліста
для розгляду
можливості
застосування
альтернативних
засобів
лікування.

Під час
вагітності
тоніко-клонічні
напади та
епілептичний
статус з
гіпоксією у
жінки можуть супроводжуватися
особливим
ризиком смерті
вагітної і
ненародженої
дитини.

Якщо на
підставі
ретельної
оцінки
ризиків та
користі
вирішено
продовжувати
лікування
вальпроатом
під час
вагітності,
рекомендується
нижчезазначене.

Слід
застосовувати
найнижчу
ефективну дозу
та розділити
добову дозу
вальпроату на
кілька доз
для прийому
впродовж дня.
Застосування
лікарської
форми з
пролонгованою
дією більш
прийнятне у
порівнянні з
іншими
лікарськими
формами для
уникнення високих
пікових
концентрацій
в плазмі
крові (див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Усіх
вагітних
пацієнток,
які
отримували вальпроат
під час
вагітності,
та їхніх партнерів
слід
направити до
спеціаліста
з тератології
для
проведення
оцінки та
консультації
щодо
лікування
препаратом
під час
вагітності.

Необхідно
проводити
спеціалізований
пренатальний
моніторинг з
метою
виявлення можливих
дефектів
розвитку
нервової трубки
плода чи
інших вад
розвитку (див.
розділи
«Застосування
у період
вагітності
або
годування груддю»,
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).

Ризик
в
неонатальний
період.
Дуже рідко
повідомлялося
про випадки
геморагічного
синдрому в
новонароджених,
чиї матері
приймали
вальпроат
під час вагітності.
Цей
геморагічний
синдром
пов’язаний з
тромбоцитопенією,
гіпофібриногенемією
та/або
зниженням
рівня інших
факторів
згортання
крові. Також
повідомлялось
про афібриногенемію,
що може
призвести до
летального
наслідку.
Проте
потрібно
відрізняти
цей синдром
від зниження
рівня
вітаміну К,
спричиненого
фенобарбіталом
та
індукторами
ферментів. У
зв’язку з цим
у
новонароджених
потрібно визначити
кількість
тромбоцитів,
рівень фібриногену
в плазмі
крові,
провести
коагуляційні
проби та
визначити
фактори згортання
крові.

Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемії
в
новонароджених,
чиї матері
приймали вальпроат
під час
третього
триместру
вагітності.

Повідомлялося
про випадки
гіпотиреозу
в новонароджених,
чиї матері
приймали
вальпроат
під час
вагітності.

У
новонароджених,
чиї матері
приймали вальпроат
під час останнього
триместру
вагітності,
може розвинутися
синдром
відміни
(зокрема, у
вигляді нервового
збудження,
роздратованості,
підвищеної
збудливості,
підвищеної
нервово-рефлекторної
збудливості,
гіперкінезії,
тонічних
розладів,
тремору,
судом та
розладів
смоктання).

Годування
груддю.
Вальпроат
натрію
екскретується
в грудне молоко
людини в
концентрації,
що становить
від 1 до
10 % його рівня
у плазмі
крові матері.
Цей
лікарський
засіб може
мати фармакологічний
вплив на
немовлят,
яких годують
груддю.
Рекомендовано
припинити
годування
груддю.

Фертильність.
Були
повідомлення
про випадки
аменореї, полікістозу
яєчників та
підвищення
рівнів
тестостерону
в жінок, які
приймали
вальпроат
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Застосування
вальпроату
може також
призвести до
порушення
фертильної
функції в
чоловіків
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Зареєстровано
декілька
випадків
змін у спермограмах,
які були
оборотними щонайменше
через 3
місяці після
припинення
лікування
вальпроатом. Також
повідомлялося
про випадки
вагітності. Обмежена
кількість
зареєстрованих
випадків свідчить
про те, що
відхилення в
спермограмах
не були
оборотними
навіть через
кілька місяців.
В інших
випадках
наслідки
таких відхилень
невідомі (див. розділ
«Побічні
реакції» та
«Фармакологічні
властивості.
Фертильність»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Через
можливі
небажані
ефекти
препарат Депакін
ХроноÒ 300 мг
може
негативно
впливати на
здатність керувати
транспортними
засобами та
працювати з
іншими механізмами.

Також
пацієнтів
слід
попереджати
про ризик
виникнення
сонливості,
особливо
якщо вони
отримують
комплексну
протисудомну
терапію або
одночасну
терапію
бензодіазепінами
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Спосіб
застосування
та дози.

Діти
жіночої статі,
жінки
репродуктивного
віку та
вагітні
жінки. Лікування
препаратом
потрібно
розпочинати
та проводити
під наглядом
спеціаліста,
який має
досвід
лікування
епілепсії або
біполярних
розладів.
Лікування
вальпроатом
слід
призначати дітям
жіночої
статі й
жінкам
репродуктивного
віку тільки в
тому випадку,
коли інші
види терапії відсутні
або не
переносяться
пацієнтами
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»). В
цьому
випадку
вальпроат
призначається
відповідно
до вимог
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).
Користь та
ризик
застосування
цього
препарату необхідно
ретельно
переглядати
при регулярному
оцінюванні
лікування. В
окремих
випадках,
коли
вальпроат є
єдиним
варіантом
лікування
під час
вагітності в
жінок з
епілепсією,
його
призначають
як
монотерапію
в найнижчій дозі,
при якій
спостерігається
ефект лікування,
та, якщо
можливо, у
вигляді
лікарської
форми з
пролонгованим
вивільненням
для уникнення
високих
пікових
концентрацій
в плазмі
крові. Добову
дозу лікарської
форми з
непролонгованим
вивільненням
потрібно
розділяти
принаймні на
два прийоми
(див. розділ
«Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю»).

Естрогенвмісні
препарати

Вальпроат
не знижує
ефективність
гормональних
контрацептивів.
Проте
естрогенвмісні
препарати,
зокрема
естрогенвмісні
гормональні
контрацептиви,
можуть
підвищувати
кліренс
вальпроату,
що може
призвести до
зниження
концентрації
вальпроату в
сироватці
крові та потенційного
зниження
ефективності
вальпроату.

Лікарі, які
призначають
препарат,
повинні контролювати
клінічну
відповідь
(контроль
судом або
контроль
настрою) на
початку або
при
припиненні
прийому
естрогенвмісних
препаратів.
Рекомендується
моніторинг
рівня
вальпроату в
сироватці
крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Епілепсія

Звичайна
доза. Добову дозу
визначають
відповідно
до віку і
маси тіла
пацієнта.
Однак слід
мати на
увазі, що
діапазон
індивідуальної
чутливості
до
вальпроату
досить
широкий. Оптимальну
дозу
визначають
відповідно
до отриманої
клінічної
відповіді.
При незадовільному
контролі
судом або при
підозрі на можливість
розвитку
побічних
реакцій може
бути потрібне,
окрім
клінічного
спостереження,
визначення
концентрацій
лікарського
засобу у плазмі
крові.

Як
монотерапія
першої лінії

Завдяки
лікарській
формі Хроно
(пролонгована
дія) добову
дозу
препарату
можна застосовувати
за один
прийом. В
ідеалі
препарат
слід приймати
на початку
прийому їжі.
Найчастіше
слід
застосовувати
такі добові
дози:

-
25
мг/кг для
дітей;

-
20–25
мг/кг для
підлітків;

-
20
мг/кг для
дорослих;

-
15–20
мг/кг для
осіб
літнього
віку.

Якщо
можливо,
терапію
препаратом
Депакін ХроноÒ 300 мг слід
розпочинати
поступово.
Початкова
добова доза
становить 10–15
мг/кг, потім
її слід
підвищувати
з інтервалом
2–3 дні,
досягаючи
рекомендованої
добової дози
приблизно
через
тиждень. Після
досягнення
необхідної
дози
лікарського
засобу, який
застосовують
як
монотерапію, наприклад
15 мг/кг/добу
для осіб
літнього віку,
20 мг/кг/добу
для дорослих
або
підлітків, 25 мг/кг/добу
для дітей,
може бути
необхідним спостереження
протягом
певного
періоду часу.
Якщо
клінічна
ефективність
на цьому етапі
є
задовільною,
слід і надалі
дотримуватися
цієї дози.

У
рідкісних
випадках,
особливо при
монотерапії,
буває
необхідним
застосування
добових доз,
вищих за 25
мг/кг, для
осіб
літнього віку,
30 мг/кг для
дорослих або
підлітків чи
35 мг/кг для
дітей.

Якщо ці дози
все ще не
дають змоги
досягти
контролю
судом, можна
продовжувати
підвищувати
дози. Якщо
добова доза
перевищує 50 мг/кг,
рекомендується
розділяти її
на
3 прийоми,
при цьому
необхідні
додаткові
клінічне
спостереження
і контроль показників
біохімічного
аналізу
крові (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Застосування
препарату
Депакін
ХроноÒ 300 мг у
комбінації з
іншими
протиепілептичними
засобами.
Розпочинати
застосування
вальпроату
натрію слід
таким самим
чином, як і
при монотерапії
першої лінії.
Середня
добова доза
зазвичай ідентична
дозі,
рекомендованій
для монотерапії.
Однак у
деяких
випадках ця
доза може бути
збільшена на
5–10 мг/кг.

Також
слід
враховувати
вплив
препарату Депакін
ХроноÒ 300 мг на
інші
протиепілептичні
засоби (див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Заміна
іншого
протиепілептичного
засобу на
препарат
Депакін
ХроноÒ 300 мг. Якщо
планується
поступово і
повністю замінити
попередній
лікарський
засіб на препарат
Депакін
ХроноÒ 300 мг, то
його слід
застосовувати
згідно з рекомендаціями
для
монотерапії
першої лінії.
Дозу певних
попередніх
лікарських
засобів, особливо
барбітуратів,
одразу слід
зменшити,
після чого
поступово
знижувати
їхню дозу до
повної
відміни.
Відміна має
тривати 2–8
тижнів.

Епізоди
манії у
пацієнтів з
біполярними
розладами.
Рекомендована
початкова
доза
становить 20 мг/кг/добу.
Цю дозу
необхідно
якомога
швидше
збільшувати,
доки не буде
досягнута
мінімальна
терапевтична
доза, яка дає
змогу досягти
бажаного
клінічного
ефекту.

Як
правило,
бажаний
клінічний
ефект досягається
при
концентрації
вальпроату у
плазмі крові
від 45 до 125
мкг/мл.

Рекомендована
підтримуюча
доза при лікуванні
біполярного
розладу
становить
1000–2000 мг/добу.
Рідко доза
може бути
збільшена до
максимального
рівня – 3000
мг/добу. Слід
коригувати
дозу
відповідно
до
індивідуальної
клінічної
відповіді.

Діти
та підлітки:
ефективність
і безпека препарату
Депакін
ХроноÒ
300 мг для
лікування
епізодів
манії,
асоційованих
з
біполярними
розладами, не
досліджувалися.
Інформацію
про профіль
безпеки
вальпроату у
дітей див. у
розділі
«Побічні
реакції».

Профілактика
рецидивів
епізодів
манії, якими
супроводжуються
біполярні
розлади. Доза
для
профілактики
рецидивів
відповідає
найменшій
ефективній
дозі, яка дає
змогу
належним
чином
контролювати
симптоми
гострої
манії у
даного
пацієнта. Не
слід
перевищувати
максимальну
добову дозу 3000
мг.

Спеціальні
інструкції
щодо
дозування.
Таблетки
Депакін
ХроноÒ 300 мг
слід
приймати,
запиваючи
половиною склянки
води, молока
або іншого
безалкогольного
напою.

Через
процес
подовженого
вивільнення
препарату та
типу
допоміжних
речовин у
складі
препарату
інертна матриця
не
всмоктується
в
шлунково-кишковому
тракті — вона
виводиться в
процесі
випорожнення
після
вивільнення
діючої
речовини.

Пацієнти з
нирковою
недостатністю.
Пацієнтам
з нирковою
недостатністю
може бути
потрібне
зменшення
дози або
збільшення
дози пацієнтам,
які
перебувають
на
гемодіалізі.
Вальпроат
натрію
підлягає
діалізу (див.
розділ «Передозування»).
Дозу слід
змінювати
відповідно
до
клінічного
спостереження
за станом пацієнта
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.
Інформацію
щодо
лікування
епілепсії у
дітей див.
розділи
«Показання»,
«Особливості
застосування»,
«Спосіб
застосування
та дози».

У
пацієнтів
віком до 18
років оцінка
ефективності
та безпеки
препарату Депакін
Хроно®
300 мг
для
лікуванні
маніакальних
епізодів, що
асоціюються
з
біполярними
розладами, не
проводилася.

Передозування.

Клінічним
проявом
гострого
масивного передозування
є кома, більш
або менш
глибока, що
супроводжується
гіпотонією
м’язів, гіпорефлексією,
міозом,
пригніченням
дихання, явищами
метаболічного
ацидозу,
міокардіальна
депресія, що
призводить
до гіпотензії,
циркуляторного
колапсу/шоку.

Прогноз при
передозуванні
зазвичай
сприятливий.
Однак
описано
кілька
випадків передозування  з летальним
наслідком.

Симптоми
можуть
варіювати;
повідомлялося
про початок
епілептичних
нападів при
високих
рівнях
препарату в
плазмі крові.
Описано
також кілька
випадків
підвищення
внутрішньочерепного
тиску,
пов’язані з
набряком
головного
мозку.

У разі
передозування
можлива гіпернатріємія
через
наявність
натрію у
складі
вальпроату.

Невідкладна
допомога в
умовах
стаціонару
має включати
промивання
шлунка, яке
показане до
10−12 годин
після
прийому
препарату, ретельне
спостереження
за станом  серцево-судинної
та дихальної
систем.

У разі
передозування
вальпроатом,
що спричиняє
гіперамоніємію,
для
нормалізації
рівня аміаку
можна ввести
карнітин
внутрішньовенно.

В окремих
випадках
успішно
застосовувався
налоксон. При
масивному
передозуванні
виявлялися
ефективними
гемодіаліз і
гемоперфузія.

Побічні
реакції.

Побічні
ефекти
класифікуються
залежно від
частоти
розвитку:
дуже часто (≥
1/10); часто (≥ 1/100,
< 1/10); нечасто
(≥ 1/1000, < 1/100); рідко
(≥ 1/10 000, < 1/1000); дуже
рідко (≥ 1/10 000),
частота
невідома (не
можна
оцінити за
доступними
даними).

Вроджені,
родинні та
генетичні
розлади. Вроджені
вади
розвитку та
порушення
розвитку
нервової
системи (див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи

Часто:
анемія,
тромбоцитопенія.

Застосування
вальпроату
може
призвести до
зниження
рівня
тромбоцитів,
яке часто залежить
від дози і
має
тимчасовий
характер
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Аналіз
крові»).

Нечасто:
панцитопенія,
лейкопенія.

Рідко:
аплазія
кісткового
мозку, еритроцитарна аплазія,
агранулоцитоз,
макроцитарна
анемія, макроцитоз
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Аналіз
крові»).

Частота
невідома: набута аномалія
Пельгера-Х’юета
(переважно,
але не
виключно,
спостерігається
при
мієлодиспластичному
синдромі).

Результати
досліджень

Рідко:
зниження
рівня
факторів
коагуляції
(щонайменше
одного),
патологічні
результати
тестів на
коагуляцію
(наприклад,
подовження
протромбінового
часу, подовження
активованого
часткового
тромбопластинового
часу, подовження
тромбінового
часу,
підвищення
показника
міжнародного
нормалізованого
співвідношення
(МНС)). У
публікаціях
повідомлялося
про розлад коагуляції,
що
відповідає
хворобі
Віллебранда
типу I (див.
«Особливості
застосування.
Аналіз
крові»).

Рідко:
дефіцит
біотину/
дефіцит
біотинідази.

Розлади
з боку
нервової
системи

Дуже
часто:
тремор.

Часто:
екстрапірамідні
розлади
(іноді необоротні),
ступор,
сонливість,
судоми,
погіршення
пам’яті,
головний
біль,
ністагм,
нудота або
запаморочення
(у разі
внутрішньовенної
ін’єкції
запаморочення
виникає
через кілька
хвилин після
ін’єкції і,
як правило,
спонтанно
минає ще
через кілька
хвилин).

Нечасто:
кома,
енцефалопатія,
летаргія, оборотний
синдром
паркінсонізму,
атаксія, парестезія,
посилення
судом (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Рідко:
диплопія, оборотна
деменція з
атрофією
головного мозку,
когнітивні
розлади.

Повідомлялося
про декілька
випадків гіперактивності
та
дратівливості
на початку
лікування,
переважно у
дітей.

Дуже
рідко
повідомлялося
про випадки
розвитку
неврологічних
ефектів,
таких як
сплутаність
свідомості
(що, як
правило,
легко
зникають), у пацієнтів,
яким
вальпроат
натрію
застосовували
в комбінації
з іншими
протиепілептичними
засобами,
переважно
фенобарбіталом,
без поступового
впровадження
застосування
препарату.

На
тлі
застосування
вальпроату
спостерігалися
випадки
ступору або
летаргії, що
іноді
призводили
до
транзиторної
коми/енцефалопатії.
Вони були або
ізольованими,
або супроводжувалися
рецидивом
судом, з приводу
яких
проводилося
лікування, і
регресували
після
відміни
препарату
або зниження
його дози. Найчастіше
такі ефекти
виникають
при комплексному
лікуванні (особливо
із
застосуванням
фенобарбіталу
або
топірамату)
або після
різкого
збільшення
дози
вальпроату
натрію.

Розлади
з боку
органів
слуху та
вушного каналу

Часто:
глухота
(іноді
необоротна).

Частота
невідома:
тинітус.

Розлади
з боку
дихальної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння

Нечасто:
плевральний
випіт.

Шлунково-кишкові
розлади

Дуже
часто: нудота.

Часто:
блювання,
захворювання
ясен (в основному
гіперплазія
ясен),
стоматит,
біль в епігастральній
ділянці,
діарея, які
зазвичай минають
через кілька
днів без
необхідності
відміняти
препарат.
Частоту
розвитку цих
розладів
можна
суттєво
зменшити
шляхом дуже
поступового
початку
застосування
препарату Депакін
ХроноÒ
300 мг
(у формі
таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою) та
застосування
препарату на
початку
прийому їжі.
Таким
пацієнтам
показане симптоматичне
лікування.

Нечасто:
панкреатит,
іноді з
летальним
наслідком, який
вимагає
негайної
відміни
препарату (див.
розділ
«Особливості
застосування.
Панкреатит»,
«Особливості
застосування.
Діти»).

Рекомендується
своєчасне
проведення
медичної
оцінки
(вимірювання
рівня
ферментів
підшлункової
залози, інші
відповідні
огляди) усіх
пацієнтів,
які
застосовують
вальпроат
натрію/
вальпроєву
кислоту, за наявності
в них
гострого
болю в
животі.

Розлади
гепатобіліарної
системи

Повідомлялося
про випадки
тяжкого
ураження
печінки,
іноді з
летальним
наслідком, у пацієнтів,
терапія яких
включала
вальпроат
(див.
«Особливості
застосування.
Ризик
ураження
печінки» та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.
Ризик
ураження
печінки»).

Розлади
з боку нирок
та
сечовивідного
тракту

Часто:
нетримання
сечі.

Нечасто:
ниркова
недостатність.

Рідко: енурез,
тубулоінтерстиційний
нефрит,
синдром Фанконі,
але
патофізіологічний
механізм до цього
часу не
з’ясований.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини

Часто:
гіперчутливість,
транзиторна
та/або
дозозалежна
алопеція,
ураження
нігтів та
нігтьового
ложа.

Нечасто:
ангіоневротичний
набряк,
висипання.

Рідко:
токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса –
Джонсона,
мультиформна
еритема,
DRESS-синдром
(синдром
медикаментозного
висипання з
еозинофілією
та системною
симптоматикою)
або
синдром
медикаментозної
гіперчутливості
до препарату.
Порушення
росту
волосся (такі
як
незвичайна текстура
волосся,
зміна
кольору
волосся, аномальний
ріст
волосся).

Ендокринні
розлади

Нечасто:
синдром
неадекватної
секреції
антидіуретичного
гормону,
гіперандрогенія
у жінок (гірсутизм,
вірилізм,
акне,
андрогенна
алопеція
та/або
збільшення
рівнів
андрогенних
гормонів).

Рідко:
гіпотиреоз
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Частота
невідома:
відхилення у
рівнях
статевих
гормонів
(наприклад,
тестостерону,
фолікулостимулюючого
гормону,
лютеїнізуючого
гормону та
пролактину
(див. також
розділи
«Побічні
реакції. Розлади
з боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз» і «Фармакологічні
властивості.
Дані
доклінічних досліджень»).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади

Часто:
збільшення
маси тіла (у 5–10 %
пацієнтів), зокрема
у підлітків і
молодих
жінок. Оскільки
збільшення
маси тіла
може
призвести до
погіршення
клінічних
симптомів
синдрому
полікістозних
яєчників,
масу тіла
необхідно
ретельно
контролювати.

Часто:
гіпонатріємія.

Рідко:
гіперамоніємія
(див. розділ «Особливості
застосування»),
ожиріння.

Повідомлялося
про
поодинокі
випадки помірної
гіперамоніємії
без будь-яких
істотних
змін у
результатах
стандартних
тестів з оцінки
функції
печінки. При
відсутності
клінічних
симптомів
припинення
лікування не
є необхідним.
Однак якщо
гіперамоніємія
супроводжується
неврологічними
симптомами,
необхідні
додаткові
обстеження (див.
також розділ
«Особливості
застосування.
Порушення
циклу
сечовини та
ризик
гіперамоніємії»
та «Особливості
застосування.
Пацієнти з
ризиком
дефіциту
карнітину»).

Частота
невідома:
дефіцит
карнітину
(див. також
розділи «Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Доброякісні,
злоякісні та
невизначені
новоутворення
(в
тому числі
кісти та
поліпи)

Рідко:
мієлодиспластичний
синдром.

Розлади
з боку судин

Часто:
кровотеча
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Нечасто:
васкуліт.

Загальні
розлади

Нечасто:
нетяжкі
периферичні
набряки, гіпотермія.

Гепатобіліарні
розлади

Часто:
ураження
печінки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз

Часто:
дисменорея.

Нечасто:
аменорея (див.
розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю. Фертильність»,
«Побічні
реакції. Ендокринні
розлади»
та «Фармакологічні
властивості. Дані
доклінічних
досліджень»).

Частота
невідома: безпліддя
в чоловіків, полікістозні
яєчники, відхилення
в
спермограмі.
Спостерігалися
випадки
зменшення
об’єму яєчок,
для яких не
вдалося чітко
встановити
зв’язок з
вальпроатом (див.
розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю. Фертильність»,
«Побічні
реакції.
Ендокринні
розлади» та
«Фармакологічні
властивості.
Дані
доклінічних
досліджень»).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату,
сполучної
тканини та
кісток

Нечасто:
зниження
мінеральної
щільності кісткової
тканини,
остеопенія,
остеопороз,
переломи у
пацієнтів,
які отримували
тривале
лікування
вальпроатом.
Механізм, за
допомогою
якого
вальпроат
впливає на
метаболізм
кісткової
тканини, не
визначений.  Рідко:
системний
червоний
вовчак,
рабдоміоліз
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
психіки

Часто:
сплутаність
свідомості,
галюцинації,
агресія*,
збудження*,
порушення
уваги*.

Рідко:
анормальна
поведінка*,
психомоторна
гіперактивність*,
труднощі з навчанням*.

*Ці
ефекти
спостерігаються
переважно у
дітей.

Діти

Профіль
безпеки
вальпроату у
дітей такий же,
як і у
дорослих, але
деякі
побічні
реакції є
більш
серйозними
або
переважно
спостерігаються
у дітей.
Існує особливий
ризик
тяжкого
ураження
печінки у
немовлят і
маленьких
дітей,
особливо віком
до 3 років.
Маленькі
діти також
піддаються
особливому
ризику
панкреатиту.
Ці ризики
зменшуються
з віком (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Психічні
розлади, такі
як агресія,
збудження,
порушення
уваги, аномальна
поведінка,
психомоторна
гіперактивність
і розлад
навчання, в
основному
спостерігаються
у дітей.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним представникам
слід
повідомляти
про усі випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці. Зберігати
в
оригінальній
упаковці в
сухому місці
при
температурі
не вище 25 °С.

Упаковка.

№ 100 (50 × 2): по 50
таблеток у
контейнері,
закритому кришкою
з
вологопоглиначем,
по    2
контейнери у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

САНОФІ
ВІНТРОП
ІНДАСТРІА.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

1 ру де ля Вірж
Амбаре ет
Лаграв 33565  КАРБОН
БЛАН СЕДЕКС,
Франція.