ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування
лікарського засобу

МОДЛІП 10,
МОДЛІП 20, МОДЛІП 40, МОДЛІП 80

Cклад:

діюча речовина: аторвастатин;

1 таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить аторвастатину кальцію тригідрату
еквівалентно аторвастатину
10 мг, 20 мг, 40 мг або 80 мг;

допоміжні
речовини: лактози моногідрат, целюлоза мікрокристалічна, кальцію карбонат, натрію кроскармелоза, гідроксипропілцелюлоза,
полісорбат 80, магнію стеарат,
гіпромелоза, поліетиленгліколь
6000, титану діоксид (Е 171), тальк.

Лікарська
форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні
фізико-хімічні властивості:

по 10 мг: овальні
двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою від білого до майже білого
кольору, з тисненням «D» з обох боків від лінії розлому та лінією розлому з
іншої сторони;

по 20 мг: овальні
двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою від білого до майже білого
кольору, з тисненням «С» з обох боків від лінії розлому та лінією розлому з
іншої сторони;

по 40 мг: овальні
двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою від білого до майже білого
кольору, з тисненням «В» з обох боків від лінії розлому та лінією розлому з
іншої сторони;

по 80 мг: овальні
двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою від білого до майже білого
кольору, з тисненням «А» з обох боків від лінії розлому та лінією розлому з
іншої сторони.

Фармакотерапевтична група.

Препарати, що знижують рівень холестерину і тригліцеридів у сироватці крові. Інгібітори ГМГ-КоА-редуктази. Код АТХ C10A A05.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Аторвастатин – це
селективний, конкурентний інгібітор ГМГ-КоА-редуктази, що обмежує швидкість ферменту, який відповідає
за перетворення 3-гідрокси-3-метилглутарил-коензиму А в мевалонат,
прекурсор стеринів, включаючи холестерин. Тригліцериди
та холестерин у печінці поєднуються в ліпопротеїни
дуже низької щільності (ЛПДНЩ) і вивільняються у плазму крові для
транспортування у периферичні тканини. Ліпопротеїни
низької щільності (ЛПНЩ) утворюються з ЛПДНЩ і катаболізуються
первинно через рецептор з високим ступенем афінності
до ЛПНЩ (рецептор ЛПНЩ).

Аторвастатин знижує
концентрацію холестерину в плазмі крові та ліпопротеїнів
у сироватці крові, інгібуючи ГМГ-КоА-редуктазу, а потім біосинтез холестерину в печінці, а також
підвищує кількість печінкових рецепторів ЛПНЩ на клітинній поверхні для
посиленого захоплення та катаболізму ЛПНЩ.

Аторвастатин знижує
продукування ЛПНЩ і кількість часток ЛПНЩ. Аторвастатин
спричиняє повне та стійке підвищення активності рецептора ЛПНЩ, позитивно
змінюючи якісні характеристики циркуляційних часток ЛПНЩ. Аторвастатин
ефективний у зниженні рівня холестерину ЛПНЩ (Х-ЛПНЩ) у пацієнтів з
гомозиготною сімейною гіперхолестеринемією, в яких
лікування гіполіпідемічними засобами було
неефективним. Аторвастатин продемонстрував зниження
концентрації загального холестерину (30‑46 %), Х-ЛПНЩ (41‑61 %), аполіпопротеїну В (34‑50 %) і тригліцеридів
(14‑33 %), незважаючи на те, що він призводив до нестійкого підвищення
рівня холестерину ліпопротеїнів високої щільності
(Х-ЛПВЩ) та аполіпопротеїну А1 у дослідженні впливу
дози на ефективність. Ці результати відповідають результатам, що були отримані
у пацієнтів з гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією,
несімейними формами гіперхолестеринемії та змішаною гіперліпідемією, включаючи пацієнтів з інсулінонезалежним
цукровим діабетом. Доведено, що зниження рівня загального холестерину, Х-ЛПНЩ та
аполіпопротеїну В скорочує ризик розвитку
серцево-судинних захворювань і смертність від серцево-судинних захворювань.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Аторвастатин
швидко абсорбується після перорального прийому, а його максимальна концентрація
(Cmax) у плазмі крові
досягається протягом 1-2 годин.
Ступінь абсорбції зростає пропорційно до дози
лікарського засобу. Абсолютна біодоступність аторвастатину (вихідний лікарський засіб) становить
приблизно 14 %, а системна біодоступність інгібуючої активності щодо ГМГ-КоА-редуктази становить приблизно 30 %. Низьку системну
доступність лікарського засобу пов’язують із передсистемним
кліренсом у слизовій оболонці травного тракту та/або передсистемною
біотрансформацією у печінці. Хоча їжа зменшує
швидкість та ступінь абсорбції лікарського засобу приблизно на 25 % та 9 %
відповідно, виходячи з показників Cmax
та площі під кривою «концентрація - час» (AUC),
зниження рівня холестерину ЛПНЩ є подібним незалежно від того, приймається аторвастатин з їжею або окремо. При застосуванні аторвастатину ввечері його концентрація у плазмі крові була
нижчою (приблизно на 30 % для Cmax
та AUC), ніж при прийомі вранці. Однак зниження рівня холестерину ЛПНЩ є
однаковим незалежно від часу прийому лікарського засобу.

Розподіл. Середній об’єм розподілу аторвастатину
становить приблизно 381 л. Понад 98 % лікарського засобу зв’язується з білками
плазми крові. Концентраційне співвідношення кров/плазма, що становить приблизно
0,25, вказує на погане проникнення лікарського засобу в еритроцити.

Метаболізм. Аторвастатин інтенсивно метаболізується до орто- й парагідроксильованих
похідних та різних продуктів β-окиснення. У дослідженнях in vitro інгібування ГМГ-КоА-редуктази орто- та парагідроксильованими метаболітами було еквівалентним інгібуванню аторвастатином.
Приблизно 70 % циркулюючої інгібіторної активності
щодо ГМГ-КоА-редуктази
пов’язано з активними метаболітами. Дослідження in vitro свідчать про важливість метаболізму аторвастатину
цитохромом P450 3A4, що узгоджується з підвищеною концентрацією лікарського
засобу у плазмі крові людини після одночасного застосування з еритроміцином,
відомим інгібітором цього ізоферменту.

Екскреція. Аторвастатин та його
метаболіти виводяться головним чином з жовчю після печінкового та/або позапечінкового метаболізму, однак цей лікарський засіб,
очевидно, не зазнає кишково-печінкової рециркуляції.
Середній період напіввиведення аторвастатину
з плазми крові людини становить приблизно 14 годин, але період напівзменшення інгібіторної
активності щодо ГМГ-КоА-редуктази
становить від 20 до 30 годин через участь активних метаболітів. Після
перорального прийому лікарського засобу зі сечею виділяється менше ніж 2 %
дози.

Популяції
хворих

Пацієнти літнього віку. Концентрація аторвастатину у плазмі крові вища (Cmax
- приблизно на 40 %, AUC - 30 %) у
здорових пацієнтів літнього віку (віком від 65 років), ніж у молодих
дорослих людей. Клінічні дані свідчать про більший ступінь зниження рівня ЛПНЩ
при застосуванні будь-якої дози лікарського засобу пацієнтам літнього віку
порівняно з молодими людьми.

Діти. Фармакокінетичні дані щодо дітей відсутні.

Стать. Концентрація аторвастатину у плазмі крові жінок
відрізняється від концентрації у плазмі крові чоловіків (Cmax
- приблизно на 20 % вище та AUC - на 10 %
нижче). Однак немає клінічно значущої відмінності у зниженні рівня
холестерину ЛПНЩ при застосуванні аторвастатину
чоловікам та жінкам.

Порушення функції нирок. Захворювання нирок не впливають
на концентрацію аторвастатину в плазмі крові або
зниження рівня Х-ЛПНЩ, а отже, коригування дози лікарського засобу для
пацієнтів із порушеннями функції нирок не потрібне.

Гемодіаліз. Незважаючи на те, що у пацієнтів з термінальною
стадією захворювання нирок дослідження не проводились, вважається, що
гемодіаліз не підвищує значущим чином кліренс аторвастатину,
оскільки лікарський засіб інтенсивно зв’язується з
білками плазми крові.

Печінкова недостатність. Концентрація аторвастатину
в плазмі крові помітно підвищена у пацієнтів з хронічною алкогольною хворобою
печінки. Значення показників Cmax та AUC у
4 рази вищі у пацієнтів із захворюваннями печінки класу А за шкалою Чайлда–П’ю.
У пацієнтів зі захворюваннями печінки класу В за шкалою Чайлда–П’ю
значення показників Cmax та AUC
підвищуються приблизно 16-кратно та 11-кратно відповідно.

Клінічні характеристики.

Показання.

Запобігання серцево-судинним захворюванням у дорослих

Для дорослих пацієнтів без
клінічно вираженої ішемічної хвороби серця, але з декількома факторами ризику
розвитку ішемічної хвороби серця, такими як вік, тютюнопаління, артеріальна
гіпертензія, низький рівень ЛПВЩ або наявність ранньої ішемічної хвороби серця
у сімейному анамнезі, лікарський засіб показаний для:

– зменшення
ризику виникнення інфаркту міокарда;

– зменшення ризику виникнення інсульту;

–
зменшення ризику проведення процедур
реваскуляризації та стенокардії.

Для дорослих пацієнтів із
цукровим діабетом ІІ типу та без клінічно вираженої ішемічної хвороби серця,
але з кількома факторами ризику розвитку ішемічної хвороби серця, такими як
ретинопатія, альбумінурія, тютюнопаління або артеріальна гіпертензія,
лікарський засіб показаний для:

–
зменшення ризику виникнення
інфаркту міокарда;

–
зменшення ризику виникнення
інсульту.

Для дорослих пацієнтів із
клінічно вираженою ішемічною хворобою серця лікарський засіб показаний для:

–
зменшення ризику виникнення
нелетального інфаркту міокарда;

–
зменшення ризику виникнення
летального та нелетального інсульту;

–
зменшення ризику проведення
процедур реваскуляризації;

–
зменшення ризику госпіталізації у
зв’язку зі застійною серцевою недостатністю;

–
зменшення ризику виникнення
стенокардії.

Гіперліпідемія

Дорослі пацієнти

Як доповнення до дієти, щоб зменшити підвищений рівень загального
холестерину, Х‑ЛПНЩ, аполіпопротеїну В та тригліцеридів, а також для підвищення рівня Х-ЛПВЩ у
пацієнтів з первинною гіперхолестеринемією
(гетерозиготною сімейною та несімейною) та змішаною дисліпідемією
(типи IIa та IIb за
класифікацією Фредріксона).

Як доповнення
до дієти для лікування пацієнтів з підвищеним рівнем тригліцеридів
у сироватці крові (тип IV за класифікацією Фредріксона).

Для лікування
пацієнтів з первинною дисбеталіпопротеїнемією
(тип III за класифікацією Фредріксона) у
випадках, коли дотримання дієти є недостатньо ефективним.

Для зменшення рівня загального холестерину та
Х-ЛПНЩ у пацієнтів з гомозиготною сімейною гіперхолестеринемією
як доповнення до інших гіполіпідемічних методів
лікування (наприклад, аферез ЛПНЩ) або якщо такі
методи лікування недоступні.

Діти

Як доповнення
до дієти для зменшення рівня загального холестерину, Х-ЛПНЩ та аполіпопротеїну В у дітей віком від 10 до 17 років з
гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією, якщо
після відповідної дієтотерапії результати аналізів такі:

a) холестерин
ЛПНЩ залишається ³ 190 мг/дл (4,91 ммоль/л) або

б) холестерин
ЛПНЩ ³ 160 мг/дл (4,14 ммоль/л) та

• у сімейному
анамнезі наявні ранні серцево-судинні захворювання;

• два чи більше
інших факторів ризику розвитку серцево-судинних захворювань наявні у пацієнта
дитячого віку.

Протипоказання.

- Активне
захворювання печінки, яке може включати стійке підвищення рівня печінкових
трансаміназ невідомої етіології.

-
Гіперчутливість до будь-якого з компонентів цього лікарського засобу.

- Вагітність.

- Лактація.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Аторвастатин є субстратом
CYP3A4 та транспортерів (наприклад, OATP1B1/1B3, глікопротеїну
P (P-gp) або BCRP). Рівень аторвастатину
у плазмі крові може значно підвищуватися при одночасному застосуванні
інгібіторів CYP3A4 та транспортерів. У таблиці 1 наведено перелік лікарських
засобів, які можуть збільшити експозицію аторвастатину
і ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу при
одночасному застосуванні, та рекомендації щодо їх лікування і запобігання таким
ризикам (див. розділи «Фармакологічні властивості» та «Особливості
застосування»).

Таблиця 1

Взаємодія з іншими
лікарськими засобами, яка може збільшити ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу під час застосування аторвастатину

Циклоспорин або гемфіброзил

Клінічний вплив

Рівень аторвастатину в плазмі
крові значно підвищується при одночасному застосуванні лікарського засобу та циклоспорину, інгібітора CYP3A4
та OATP1B1 (див. розділ «Фармакологічні властивості»). Монотерапія
гемфіброзилом може спричиняти міопатію. Існує
підвищений ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу
при одночасному застосуванні циклоспорину або гемфіброзилу з аторвастатином.

Заходи

Не рекомендується одночасне
застосування циклоспорину або гемфіброзилу
з аторвастатином.

Противірусні засоби

Клінічний вплив

Рівень аторвастатину
в плазмі крові значно підвищується при одночасному застосуванні аторвастатину з багатьма противірусними засобами, які є
інгібіторами CYP3A4 та/або транспортерами (наприклад, BCRP, OATP1B1/1B3, P-gp, MRP2 та/або OAT2) (див. розділ «Фармакологічні
властивості»). Повідомлялося про випадки міопатії та рабдоміолізу
при одночасному застосуванні комбінації ледіпасвір + софосбувір з аторвастатином.

Заходи

·
Не рекомендується одночасне
застосування комбінації типранавір + ритонавір або глекапревір + пібрентасвір з аторвастатином.

·
У пацієнтів, які отримують лопінавір + ритонавір
або симепревір, слід оцінити користь/ризик
одночасного застосування з аторвастатином.

·
У пацієнтів, які отримують саквінавір + ритонавір,
дарунавір + ритонавір,
фосампренавір, фосампренавір + ритонавір, елбасвір + гразопревір або летермовір,
доза аторвастатину не повинна перевищувати
20 мг.

·
У пацієнтів, які отримують нелфінавір, доза аторвастатину
не повинна перевищувати 40 мг (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

·
Слід оцінити користь/ризик
одночасного застосування комбінації ледіпасвір +
софосбувір з аторвастатином.

·
Потрібно контролювати ознаки та
симптоми міопатії у всіх пацієнтів, особливо на початку лікування та під час
збільшення дози будь-якого лікарського засобу.

Приклади

Типранавір + ритонавір,
глекапревір + пібрентасвір,
лопінавір + ритонавір,
симепревір, саквінавір + ритонавір, дарунавір + ритонавір, фосампренавір, фосампренавір + ритонавір,
елбасвір + гразопревір,
летермовір, нелфінавір та
ледіпасвір + софосбувір.

Окремі азольні
протигрибкові засоби або макролідні антибіотики

Клінічний вплив

Рівень аторвастатину в плазмі крові значно підвищується при
одночасному застосуванні аторвастатину з окремими азольними протигрибковими засобами або макролідними антибіотиками через інгібування
CYP3A4 та/або транспортери (див. розділ «Фармакологічні властивості»).

Заходи

У пацієнтів,
які отримують кларитроміцин або ітраконазол,
доза аторвастатину не повинна перевищувати 20 мг
(див. розділ «Спосіб застосування та дози»). Слід оцінити користь/ризик
одночасного застосування окремих азольних протигрибкових
засобів або макролідних антибіотиків з аторвастатином. Потрібно контролювати ознаки та
симптоми міопатії у всіх пацієнтів, особливо на початку терапії та під час
збільшення дози будь-якого лікарського засобу.

Приклади

Еритроміцин, кларитроміцин, ітраконазол, кетоконазол, позаконазол та вориконазол.

Ніацин

Клінічний вплив

Спостерігалися
випадки міопатії та рабдоміолізу при одночасному
застосуванні ліпідомодифікуючих доз ніацину (> 1 г на добу ніацину)
з аторвастатином.

Заходи

Слід зважити, чи користь від одночасного застосування ліпідомодифікуючих
доз ніацину з аторвастатином
перевищує підвищений ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу.
Якщо прийнято рішення про одночасне застосування, потрібно спостерігати за
наявністю ознак та симптомів міопатії у пацієнтів, особливо на початку
терапії та під час збільшення дози будь-якого з лікарських засобів.

Фібрати (окрім гемфіброзилу)

Клінічний
вплив

Застосування фібратів як монотерапії може
викликати міопатію. Ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу
підвищується при одночасному застосуванні фібратів
з аторвастатином.

Заходи

Слід зважити, чи користь від одночасного застосування фібратів
з аторвастатином перевищує підвищений ризик
розвитку міопатії та рабдоміолізу. Якщо прийнято
рішення про одночасне застосування, потрібно спостерігати за наявністю ознак
та симптомів міопатії у пацієнтів, особливо на початку терапії та під час
збільшення дози будь-якого з лікарських засобів.

Колхіцин

Клінічний
вплив

Спостерігалися
випадки міопатії та рабдоміолізу у разі одночасного
застосування колхіцину з аторвастатином.

Заходи

Слід зважити користь/ризик одночасного застосування колхіцину
з аторвастатином. Якщо прийнято рішення про
одночасне застосування, слід спостерігати за наявністю ознак та симптомів
міопатії у пацієнтів, особливо на початку терапії та під час збільшення дози
будь-якого з лікарських засобів.

Даптоміцин

Клінічний
вплив

Повідомлялося
про випадки міопатії та/або рабдоміолізу при
одночасному застосуванні інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази (наприклад аторвастатину)
з даптоміцином.

Заходи

Якщо одночасного застосування не можна уникнути, рекомендується проводити
відповідний клінічний моніторинг (див. розділ «Особливості застосування»).

Грейпфрутовий
сік

Клінічний
вплив

Споживання
грейпфрутового соку, особливо у великих кількостях (понад 1,2 літра на
добу), може призвести до збільшення рівня аторвастатину
в плазмі крові та підвищити ризик розвитку міопатії й рабдоміолізу.

Заходи

Слід уникати споживання великої кількості грейпфрутового соку (понад 1,2 літра
на добу) під час застосування аторвастатину.

Таблиця
2

Взаємодія
з лікарськими засобами, які можуть знижувати експозицію аторвастатину

Рифампіцин

Клінічний
вплив

Одночасне
застосування аторвастатину з рифампіцином,
індуктором цитохрому P450 3A4 та інгібітором OATP1B1, може призводити до
нестійкого зниження концентрації аторвастатину в
плазмі крові. Через механізм подвійної взаємодії рифампіцину
відстрочене застосування аторвастатину після
введення рифампіцину було пов’язане зі значним
зниженням концентрації аторвастатину у плазмі
крові.

Заходи

Рекомендується
одночасне застосування аторвастатину і рифампіцину.

Таблиця
3

Вплив аторвастатину на
інші лікарські засоби

Пероральні
контрацептиви

Клінічний
вплив

Одночасне застосування аторвастатину та пероральних
контрацептивів збільшувало концентрацію норетистерону
та етинілестрадіолу у плазмі крові (див. розділ «Фармакологічні
властивості»).

Заходи

Слід враховувати цей факт, обираючи пероральний контрацептив для
пацієнтів, які приймають аторвастатин.

Дигоксин

Клінічний
вплив

При одночасному застосуванні багаторазових доз аторвастатину
та дигоксину рівноважна концентрація дигоксину в
плазмі крові підвищується (див.
розділ «Фармакологічні властивості»).

Заходи

Потрібно належним чином контролювати стан пацієнтів, які приймають дигоксин.

Дилтіазему гідрохлорид

Одночасний прийом аторвастатину
(40 мг) та дилтіазему (240 мг) супроводжується
підвищенням концентрації аторвастатину у плазмі
крові.

Циметидин

У результаті проведених досліджень ознак взаємодії аторвастатину та циметидину не
виявлено.

Антациди

Одночасний пероральний прийом аторвастатину
та суспензії антацидного препарату, що містить магній та алюмінію гідроксид,
супроводжується зниженням концентрації аторвастатину
у плазмі крові приблизно на 35 %. При цьому гіполіпідемічна
дія аторвастатину не змінювалась.

Колестипол

Концентрація аторвастатину
у плазмі крові була нижчою (співвідношення концентрації аторвастатину становить 0,74) при
одночасному прийомі аторвастатину та колестиполу. При цьому гіполіпідемічна
дія комбінації аторвастатину та колестиполу
перевищувала ефект, який дає прийом кожного з цих лікарських засобів окремо.

Азитроміцин

Одночасне застосування аторвастатину
(10 мг 1 раз на добу) та азитроміцину (500 мг 1 раз
на добу) не супроводжувалося змінами концентрації аторвастатину
у плазмі крові. Інгібітори транспорту

Інгібітори транспортних білків (наприклад, циклоспорин, летермовір) здатні підвищувати рівень системної
експозиції аторвастатину (див. таблицю 1). Вплив пригнічення накопичувальних транспортних білків на
концентрацію аторвастатину в клітинах печінки невідомий. Якщо уникнути
одночасного призначення цих лікарських засобів неможливо, рекомендовано зниження дози та
проведення клінічного моніторингу ефективності аторвастатину (див. таблицю 1).

Езетиміб

Застосування езетимібу як монотерапії
пов’язують із розвитком побічних реакцій з боку м’язової системи, у тому числі рабдоміолізу. Таким чином, при одночасному застосуванні езетимібу та аторвастатину ризик
розвитку цих побічних реакцій збільшується. Рекомендовано проводити належний
клінічний моніторинг стану таких пацієнтів.

Фузидова кислота

При одночасному системному
застосуванні фузидової кислоти зі статинами
може підвищуватися ризик розвитку міопатії, в тому числі рабдоміолізу.
Механізм цієї взаємодії (чи є вона фармакодинамічною
або фармакокінетичною, чи обох видів одночасно) на
сьогодні невідомий. Повідомлялося про випадки рабдоміолізу
(у тому числі з летальним наслідком) у пацієнтів, які отримували комбінацію цих
лікарських засобів.

Якщо необхідне системне
застосування фузидової кислоти, слід припинити
застосування аторвастатину на весь період
застосування фузидової кислоти (див. розділ
«Особливості застосування»).

Інші лікарські
засоби

Клінічні
дослідження показали, що одночасне застосування аторвастатину
і гіпотензивних лікарських засобів та його застосування у процесі естрогензамісної терапії не супроводжувалося клінічно
значущими побічними реакціями. Досліджень взаємодії з іншими лікарськими
засобами не проводилось.

Особливості застосування.

Міопатія та рабдоміоліз

Аторвастатин може спричинити міопатію (біль у м’язах, болісність або слабкість у
поєднанні з підвищенням креатинкінази (КК) більше ніж
у 10 разів за верхню межу норми (ВМН)) та рабдоміоліз (із гострою нирковою
недостатністю або без неї внаслідок міоглобінурії).
Повідомлялося про рідкісні летальні випадки в результаті рабдоміолізу
при застосуванні статинів, включаючи аторвастатин.

Фактори ризику розвитку міопатії

Фактори ризику розвитку міопатії включають вік 65
років і більше, неконтрольований гіпотиреоз, порушення функції нирок, одночасне
застосування з деякими іншими лікарськими засобами та підвищені дози аторвастатину (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).

Заходи для зменшення ризику розвитку міопатії та рабдоміолізу або запобігання такому ризику

Експозиція аторвастатину може збільшуватися за рахунок взаємодії з іншими
лікарськими засобами через інгібування ферменту 3A4
цитохрому P450 (CYP3A4) та/або транспортерів (наприклад, білок резистентності
раку молочної залози [BCRP], органічний аніон-транспортуючий поліпептид
[OATP1B1/OATP1B3] та P-gp), що призводить до
підвищеного ризику розвитку міопатії та рабдоміолізу.
Не рекомендується одночасне застосування з аторвастатином циклоспорину, гемфіброзилу, комбінацій типранавір
+ ритонавір чи глекапревір
+ пібрентасвір. Модифікації дозування аторвастатину рекомендуються пацієнтам, які приймають певні противірусні засоби, азольні протигрибкові засоби або макролідні
антибіотики (див. розділ «Спосіб застосування та дози»). Повідомлялося про
випадки міопатії/рабдоміолізу при одночасному
застосуванні аторвастатину з ліпідомодифікуючими
дозами (> 1 г на добу) ніацину, фібратів, колхіцину та комбінації
ледіпасвір + софосбувір.
Слід оцінити, чи користь від застосування цих лікарських засобів переважає
підвищений ризик розвитку міопатії та рабдоміолізу (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Не рекомендується одночасний прийом грейпфрутового
соку у великих кількостях (понад 1,2 літра на добу) пацієнтам, які приймають аторвастатин (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Потрібно припинити прийом аторвастатину, якщо спостерігається помітно підвищений рівень КK або діагностовано міопатію
чи є підозра на її виникнення. М’язові симптоми та підвищення КК зникають після
відміни аторвастатину. Слід тимчасово відмінити лікарський засіб
пацієнтам із гострим або серйозним станом із високим ризиком розвитку ниркової
недостатності, спричиненої рабдоміолізом (наприклад,
сепсис, шок, тяжка гіповолемія, серйозна хірургічна
операція, травма, тяжкі метаболічні, ендокринні або електролітні порушення,
неконтрольована епілепсія).

Необхідно повідомити пацієнтів про ризик розвитку
міопатії та рабдоміолізу на початку лікування або при
збільшенні дози аторвастатину. Пацієнтам слід рекомендувати негайно повідомляти
про будь-який незрозумілий біль у м’язах, болісність або слабкість, особливо
якщо вони супроводжуються нездужанням або підвищенням температури.

Імунологічно опосередкована некротизуюча
міопатія (ІОНМ)

Надходили рідкісні повідомлення про випадки IОНМ, аутоімунної міопатії, пов’язаної зі застосуванням статинів. IОНМ характеризується такими ознаками: слабкість
проксимальних м’язів та підвищений рівень КК в сироватці крові, які
зберігаються, незважаючи на припинення лікування статинами;
позитивний результат на антитіла до ГМГ-КoA-редуктази; м’язова біопсія виявляє некротизуючу
міопатію та покращення при застосуванні імунодепресантів.
Може виникнути необхідність проведення додаткових нейром’язових
та серологічних досліджень. Може бути потрібна терапія імунодепресантами.
Слід ретельно зважити ризик розвитку ІОНМ перед початком застосування іншого статину. Якщо розпочато терапію іншим статином,
необхідний моніторинг ознак та симптомів IОНМ.

Порушення функції печінки

Було показано,
що статини, як і деякі інші гіполіпідемічні
терапевтичні засоби, асоціюються з відхиленням від норми біохімічних показників
функції печінки. Стійке підвищення (більше ніж у 3 рази вище ВМН, яке виникло 2 рази або більше) рівня сироваткових
трансаміназ спостерігалося у 0,7 % пацієнтів, які отримували аторвастатин під час клінічних досліджень. Частота випадків цих
відхилень від норми становила 0,2 %, 0,2 %, 0,6 % та 2,3 % для доз аторвастатину 10 мг, 20 мг, 40 мг та 80 мг відповідно.

Під час
клінічних досліджень аторвастатину в одного пацієнта розвинулась жовтяниця. Підвищені показники функціональних
проб печінки (ФПП) в інших пацієнтів не були пов’язані з жовтяницею або іншими
клінічними симптомами. Після зменшення дози, перерви у застосуванні аторвастатину або припинення його застосування рівень трансаміназ повертався до рівня
перед лікуванням або приблизно до цього рівня без негативних наслідків. 18 із
30 пацієнтів зі стійким підвищенням показників функціональних проб печінки
продовжували лікування аторвастатином у менших
дозах. Перед тим як розпочинати терапію аторвастатином,
рекомендується отримати результати аналізів щодо ферментів печінки та здавати
аналізи повторно у разі клінічної потреби. Надходили рідкісні постреєстраційні повідомлення про випадки летальної та
нелетальної печінкової недостатності у пацієнтів, які приймали препарати групи статинів, у тому числі аторвастатин.
У разі серйозного ураження печінки з клінічними симптомами та/або гіпербілірубінемією або жовтяницею під час застосування
лікарського засобу потрібно негайно припинити лікування. Якщо не визначено
альтернативної етіології, не слід повторно розпочинати лікування.

Аторвастатин потрібно з
обережністю призначати пацієнтам, які зловживають алкоголем та/або мають в
анамнезі захворювання печінки. Лікарський засіб протипоказаний при активному
захворюванні печінки або стійкому підвищенні рівня печінкових трансаміназ
невідомої етіології (див. розділ «Протипоказання»).

Ендокринна функція

Повідомлялося
про підвищення рівня HbA1c та концентрації глюкози у сироватці крові натще при
застосуванні інгібіторів ГМГ‑КоА-редуктази, у тому числі аторвастатину. Статини перешкоджають синтезу холестерину та теоретично
можуть ослабляти секрецію стероїдів надниркових залоз та/або гонадних стероїдів. Клінічні дослідження показали, що аторвастатин не знижує базальну концентрацію кортизолу плазми крові та не порушує адреналовий
резерв. Вплив статинів на запліднюючу здатність
сперми не досліджувався у достатньої кількості пацієнтів. Невідомо, яким чином аторвастатин впливає та й чи взагалі впливає
на систему «статеві залози-гіпофіз-гіпоталамус» у жінок у передменопаузальний
період. Слід бути обережним при одночасному застосуванні препарату групи статинів із лікарськими засобами, які можуть знижувати
рівень або активність ендогенних стероїдних гормонів, такими як кетоконазол, спіронолактон та циметидин.

Застосування пацієнтам із нещодавніми випадками інсульту або транзиторної ішемічної атаки

При post-hoc
аналізі дослідження SPARCL (Stroke Prevention by Aggressive
Reduction in Cholesterol Levels/Запобігання
інсульту шляхом раптового зменшення рівня холестерину), під час якого аторвастатин у дозі 80 мг на противагу плацебо застосовували
4731 пацієнту без ішемічної хвороби серця, які мали в анамнезі випадки інсульту
або транзиторної ішемічної атаки протягом попередніх
6 місяців, спостерігалася більша частота випадків геморагічного інсульту у
групі пацієнтів, які отримували аторвастатин у дозі 80 мг
порівняно з групою плацебо (55 випадків, 2,3 % у групі аторвастатину
порівняно з 33 випадками, 1,4 % у групі плацебо; СР: 1,68, 95 % ДІ: 1,09,
2,59; p = 0,0168). Частота випадків летального геморагічного інсульту була
подібною в усіх групах лікування (17 та 18 для груп аторвастатину
та плацебо відповідно). Частота випадків нелетального геморагічного інсульту
була значно вищою у групі пацієнтів, які отримували аторвастатин
(38, 1,6 %), порівняно з групою плацебо (16, 0,7 %). Деякі початкові
характеристики, у тому числі наявність випадків геморагічного та лакунарного
інсульту під час включення до дослідження, асоціювалися з вищою частотою
випадків геморагічного інсульту у групі пацієнтів, які отримували аторвастатин (див. розділ «Побічні реакції»).

Серед 39828
пацієнтів, які отримували аторвастатин у клінічних
дослідженнях, 15813 (40 %) пацієнтів були віком від 65 років, а 2800
(7 %) пацієнтів були віком від 75 років. Не спостерігалося жодної
загальної відмінності щодо безпеки та ефективності застосування лікарського
засобу цим пацієнтам та молодшим пацієнтам, так само, як не було зареєстровано
жодних відмінностей у відповіді на лікування між пацієнтами літнього віку та
молодшими пацієнтами згідно з іншим клінічним досвідом, проте не можна
виключати більшу чутливість деяких старших пацієнтів. Оскільки пацієнти
літнього віку (віком від 65 років) схильні до міопатії, слід з обережністю
призначати аторвастатин пацієнтам
літнього віку.

Печінкова недостатність

Аторвастатин протипоказаний
пацієнтам з активним захворюванням печінки, включаючи стійке підвищення рівня
печінкових трансаміназ невідомої етіології (див. розділи «Фармакологічні
властивості» та «Протипоказання»).

До початку лікування

Аторвастатин слід з
обережністю призначати пацієнтам зі схильністю до розвитку рабдоміолізу.
До початку лікування статинами у пацієнтів, схильних
до розвитку рабдоміолізу, слід визначати рівень КК
при:

–
порушенні функції нирок;

–
гіпофункції щитовидної залози;

–
спадкових розладах м’язової
системи у сімейному або особистому анамнезі;

–
перенесених у минулому випадках
токсичного впливу статинів або фібратів
на м’язи;

–
перенесених у минулому
захворюваннях печінки та/або зловживанні алкоголем.

Для пацієнтів
літнього віку (віком від 70 років) необхідність проведення означених заходів
слід оцінювати з урахуванням наявності інших факторів схильності до розвитку рабдоміолізу.

Підвищення
рівня аторвастатину у плазмі крові можливе, зокрема,
у разі взаємодії (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій») та застосування особливим популяціям пацієнтів (див. розділ
«Фармакокінетика»), у тому числі пацієнтам зі спадковими хворобами.

У таких
випадках рекомендовано оцінювати співвідношення ризиків та очікуваної користі
від лікування та проводити клінічний моніторинг стану пацієнтів. Якщо до
початку лікування рівень КК значно підвищений (перевищує ВМН більше ніж у
5 разів), лікування розпочинати не слід.

Вимірювання рівня креатинкінази

Рівень КК не
слід визначати після інтенсивних фізичних навантажень або за наявності
будь-яких можливих альтернативних причин підвищення рівня КК, оскільки це може
ускладнити інтерпретацію результатів. Якщо на початковому рівні спостерігається
значне підвищення КК (перевищення ВМН більше ніж у 5 разів), то через 5‒7
днів необхідно провести повторне визначення для підтвердження результату.

Під час лікування

Пацієнти
повинні знати про необхідність негайно повідомляти про розвиток болю у м’язах,
судом чи слабкості, особливо коли вони супроводжуються нездужанням або
гарячкою.

У разі появи
цих симптомів під час лікування аторвастатином
необхідно визначити рівень КК у цього пацієнта. Якщо рівень КК значно
підвищений (перевищує ВМН більше ніж у 5 разів), лікування слід припинити.

Доцільність
припинення лікування слід також розглянути, якщо підвищення рівня КК не сягає
п’ятикратного перевищення ВМН, але симптоми з боку м’язів мають тяжкий характер
та щоденно стають причиною неприємних відчуттів.

Після
зникнення симптомів та нормалізації рівня КК можна розглянути можливість
відновлення лікування аторвастатином або початку
лікування альтернативним статином за умови
застосування мінімальної можливої дози аторвастатину та ретельного нагляду за станом
пацієнта.

Лікування аторвастатином необхідно припинити, якщо спостерігається
клінічно значуще підвищення рівня КК (перевищення ВМН більше ніж у 10 разів)
або встановлено діагноз рабдоміолізу (або є підозра
на розвиток рабдоміолізу).

Одночасне застосування з іншими лікарськими засобами

Ризик розвитку
рабдоміолізу підвищується при одночасному
застосуванні аторвастатину з деякими лікарськими
засобами, що можуть збільшити концентрацію аторвастатину
у плазмі крові. Прикладами таких препаратів можуть бути потужні інгібітори CYP
3A4 або транспортних білків: циклоспорин, телітроміцин, кларитроміцин, делавірдин, стирипентол, кетоконазол, вориконазол, ітраконазол, посаконазол, летермовір та інгібітори протеаз
ВІЛ, у тому числі ритонавір, лопінавір,
атазанавір, індинавір, дарунавір. При одночасному застосуванні з гемфіброзилом та іншими похідними фібрової кислоти, боцепревіром, еритроміцином, ніацином
та езетимібом, телапревіром
або з комбінацією телапревір/ритонавір
також зростає ризик виникнення міопатії. Якщо можна, слід застосовувати інші
лікарські засоби, що не взаємодіють з аторвастатином,
замість вищезгаданих.

Якщо необхідно
проводити одночасне лікування аторвастатином та
згаданими препаратами, слід ретельно зважити користь та ризики. Якщо пацієнти
приймають лікарські засоби, що підвищують концентрацію аторвастатину
у плазмі крові, рекомендується знижувати дозу аторвастатину
до мінімальної. Крім того, у разі застосування потужних інгібіторів
CYP 3A4 слід розглянути можливість застосування меншої початкової дози аторвастатину. Також рекомендується проводити належний
клінічний моніторинг стану цих пацієнтів.

Ризик міопатії
та/або рабдоміолізу може підвищуватися при
одночасному застосуванні інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази (наприклад аторвастатину)
та даптоміцину (див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»). Слід розглянути можливість
тимчасового призупинення застосування лікарського засобу МОДЛІП пацієнтам,
які застосовують даптоміцин, якщо тільки користь від
одночасного застосування не переважає ризик. Якщо одночасного застосування не
можна уникнути, слід контролювати рівень креатинкінази
2-3 рази на тиждень, а пацієнти повинні перебувати під ретельним наглядом для
виявлення будь-яких ознак або симптомів, що можуть свідчити про міопатію.

Аторвастатин не можна призначати одночасно з фузидовою кислотою, яку застосовують системно, або впродовж
7 днів після припинення лікування фузидовою кислотою.
Пацієнтам, яким системне застосування фузидової
кислоти вважається необхідним, лікування статинами
слід призупинити на весь період застосування фузидової
кислоти. У пацієнтів, які отримували фузидову кислоту
та статини у комбінації, були зареєстровані випадки рабдоміолізу (в тому числі летальні) (див.
розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).
Пацієнту слід рекомендувати негайно звертатися за медичною допомогою у разі
виникнення будь-яких симптомів слабкості, болю або болісної чутливості у
м’язах.

Терапію статинами можна продовжити через 7 днів після отримання
останньої дози фузидової кислоти.

За виняткових
обставин, коли потрібне довгострокове системне застосування фузидової
кислоти, наприклад для лікування тяжких інфекцій, необхідність одночасного
застосування аторвастатину та фузидової кислоти слід розглядати тільки в індивідуальному
порядку та здійснювати під ретельним наглядом лікаря.

Інтерстиціальна хвороба легенів

Під час лікування
деякими статинами (особливо під час тривалого
лікування) були описані виняткові випадки розвитку інтерстиціальної
хвороби легенів. До проявів цієї хвороби можна
віднести задишку, непродуктивний кашель та загальне погіршення самопочуття
(стомлюваність, зниження маси тіла та гарячка). У разі виникнення підозри на інтерстиціальну хворобу легенів
слід припинити лікування статинами. Обмеження застосування

Аторвастатин не
досліджували за умов, коли основним відхиленням від норми з боку ліпопротеїнів є підвищення рівня хіломікронів
(типи I та V за класифікацією Фредріксона).

Міастенія
гравіс

У поодиноких випадках повідомлялося, що статини індукують «de novo» або загострюють вже існуючу міастенію гравіс або очну міастенію (див. розділ
«Побічні реакції»). У разі
загострення симптомів слід припинити прийом аторвастатину. Повідомлялося
про рецидиви при повторному застосуванні
того самого або іншого статину.

Важлива
інформація про допоміжні речовини

До складу лікарського засобу входить лактоза, тому
його не слід приймати пацієнтам із рідкісними спадковими захворюваннями,
пов’язаними з непереносимістю галактози, дефіцитом лактази Лаппа
або порушенням мальабсорбції глюкози-галактози.

Терапія ліпідомодифікуючими засобами повинна бути однією зі
складових комплексної терапії для пацієнтів зі значно підвищеним ризиком
розвитку атеросклеротичних захворювань судин через гіперхолестеринемію.
Медикаментозна терапія рекомендується як доповнення до дієти, коли результату
від дотримання дієти, що обмежує споживання насичених жирів та холестерину, а
також від застосування інших немедикаментозних заходів було недостатньо.
Пацієнтам з ішемічною хворобою серця або декількома факторами ризику розвитку
ішемічної хвороби серця прийом аторвастатину можна
розпочати одночасно з дотриманням дієти.

Застосування у період вагітності або годування груддю.

Вагітність

Аторвастатин протипоказаний
вагітним жінкам, оскільки не встановлена безпека його застосування вагітним
жінкам і немає явної користі прийому ліпідознижувальних
лікарських засобів під час вагітності. Оскільки інгібітори ГМГ-КоА-редуктази знижують синтез
холестерину та, можливо, синтез інших біологічно активних речовин, які є
похідними холестерину, аторвастатин може шкідливо
впливати на плід. Прийом аторвастатину слід
припинити, як тільки встановлена вагітність (див. розділ «Протипоказання»).
Розрахунковий фоновий ризик значних вроджених мальформацій
та викиднів для вказаної популяції невідомий. У загальній популяції США
розрахунковий фоновий ризик значних вроджених мальформацій
та викиднів при клінічно визнаних вагітностях становить 2–4 % та
15–20 % відповідно.

Аторвастатин може завдавати
шкоди плоду при застосуванні вагітною жінкою. Жінки репродуктивного віку мають
бути проінформовані про необхідність ефективної контрацепції під час лікування аторвастатином.

Обмежені опубліковані дані з обсерваційних
досліджень, метааналізу та клінічних випадків щодо
застосування аторвастатину кальцію не свідчать про
підвищений ризик виникнення серйозних вроджених мальформацій
чи викиднів.

Надходили рідкісні
повідомлення про вроджені аномалії після внутрішньоутробної експозиції інших
інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази.
Проспективне спостереження приблизно
100 випадків вагітностей у жінок, які лікувалися симвастатином
чи ловастатином, показало, що частота випадків
вроджених аномалій плода, викиднів та внутрішньоутробних смертей/мертвонароджень не перевищувала частоти, очікуваної у
загальній популяції. Кількість випадків є достатньою, щоб виключити
≥ 3‒4-кратне підвищення вроджених аномалій розвитку плода
порівняно з фоновою частотою. У 89 % вагітних, за якими вели проспективне спостереження, лікування аторвастатином
розпочиналося до вагітності та припинялося під час І триместру після виявлення
вагітності.

Період
годування груддю

Аторвастатин протипоказаний
під час годування груддю. Відсутня інформація про вплив лікарського засобу на
грудну дитину чи на лактацію. Невідомо, чи проникає аторвастатин
у грудне молоко, однак було показано, що інший лікарський засіб цього класу
потрапляє у грудне молоко. Під час досліджень аторвастатин
було виявлено у молоці щурів. Оскільки статини
потенційно здатні спричинити серйозні небажані реакції у немовлят, які
знаходяться на грудному годуванні, жінкам, які потребують лікування аторвастатином, не слід годувати груддю своїх немовлят
(див. розділ «Протипоказання»).

Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або
іншими механізмами.

Чинить незначний вплив на швидкість реакції під час керування
автотранспортом або іншими механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Гіперліпідемія (гетерозиготна
сімейна та несімейна) і змішана дисліпідемія (тип IIa та IIb за класифікацією Фредріксона)

Рекомендована
початкова доза лікарського засобу становить 10 мг або 20 мг 1 раз на добу. Для
пацієнтів, які потребують значного зниження рівня Х-ЛПНЩ (більш ніж на 45 %),
терапія може бути розпочата із дозування 40 мг 1 раз на добу. Дозовий діапазон аторвастатину
знаходиться у межах від 10 мг до 80 мг 1 раз на добу. Лікарський засіб можна
приймати разовою дозою у будь-який час незалежно від вживання їжі. Початкову та
підтримувальні дози лікарського засобу слід підбирати індивідуально залежно від
мети лікування та відповіді. Після початку лікування та/або після титрування
дози аторвастатину потрібно проаналізувати рівень
ліпідів протягом періоду від 2-х до 4-х тижнів та відповідним чином
відкоригувати дозу.

Гетерозиготна сімейна гіперхолестеринемія у
пацієнтів дитячого віку (10‑17 років) Рекомендована
початкова доза аторвастатину становить 10 мг на добу;
максимальна рекомендована доза – 20 мг на добу (дози лікарського засобу, що
перевищують 20 мг, у цій групі пацієнтів не досліджувалися). Дози аторвастатину слід підбирати індивідуально відповідно до
мети лікування. Коригування дози слід проводити з інтервалом 4 тижні або
більше.

Гомозиготна сімейна гіперхолестеринемія

Доза аторвастатину для пацієнтів з гомозиготною сімейною гіперхолестеринемією становить від 10 мг до 80 мг на
добу. Аторвастатин застосовують як доповнення до
інших гіполіпідемічних методів лікування (наприклад, аферез ЛПНЩ) або якщо гіполіпідемічні
методи лікування недоступні.

Одночасна гіполіпідемічна терапія

Лікарський
засіб можна застосовувати зі секвестрантами жовчних
кислот. Комбінацію інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази (статинів) та фібратів слід загалом застосовувати з обережністю (див. розділи
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та
«Особливості застосування»).

Дозування для пацієнтів із порушеннями функції нирок

Захворювання
нирок не впливає ні на концентрацію у плазмі крові, ні на зниження рівня Х-ЛПНЩ
при застосуванні аторвастатину. Отже, коригування
дози лікарського засобу для пацієнтів із порушеннями функції нирок не потрібне (див. розділи «Фармакокінетика» та «Особливості
застосування»).

Дозування для пацієнтів, які приймають циклоспорин,
кларитроміцин, ітраконазол,
летермовір  або
певні інгібітори протеаз

Потрібно
уникати застосування аторвастатину пацієнтам, які
приймають циклоспорин або інгібітор протеази ВІЛ типранавір + ритонавір, або інгібітор протеази
вірусу гепатиту C глекапревір + пібрентасвір, або летермовір при
одночасному застосуванні з циклоспорином. Пацієнтам
із ВІЛ, які приймають лопінавір + ритонавір,
аторвастатин слід застосовувати у найнижчій
необхідній дозі. Пацієнтам, які приймають кларитроміцин,
ітраконазол, елбасвір + гразопревір, або пацієнтам із ВІЛ, які приймають комбінації
саквінавір + ритонавір, дарунавір + ритонавір, фосампренавір, фосампренавір + ритонавір або летермовір,
терапевтичну дозу аторвастатину слід обмежити 20 мг,
а також рекомендується проводити належні клінічні обстеження для забезпечення
застосування найменшої необхідної дози аторвастатину.
Пацієнтам, які приймають інгібітор протеази ВІЛ нелфінавір, лікування аторвастатином
слід обмежити дозою до 40 мг (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій» та «Особливості застосування»).

Діти.

Гетерозиготна сімейна гіперхолестеринемія

Безпека та
ефективність застосування аторвастатину встановлені
для дітей віком від 10 до 17 років з гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією. Аторвастатин
слід застосовувати як доповнення до дієти для зниження загального холестерину,
рівня ЛПНЩ та рівня аполіпопротеїну B, коли після
адекватної спроби дієтотерапії:

холестерин ЛПНЩ ≥ 190
мг/дл (4,91 ммоль/л) або

холестерин ЛПНЩ ≥ 160
мг/дл (4,14 ммоль/л):

- у сімейному
анамнезі наявна сімейна холестеринемія або ранні
серцево-судинні захворювання у родичів першого або другого ступеня або

- наявні два або
більше інших факторів ризику серцево-судинних захворювань.

Показання для
застосування лікарського засобу підтверджене на основі досліджень:

·
Плацебо-контрольоване клінічне
дослідження тривалістю 6 місяців за участю 187 хлопців та дівчат після
початку менструацій віком від 10 до 17 років. Пацієнти, які отримували
лікування аторвастатином у дозі 10 мг або
20 мг щодня, мали загалом подібний профіль небажаних реакцій до такого у
пацієнтів, які отримували плацебо. У цьому вузькому контрольованому дослідженні
не було виявлено значущого впливу лікарського засобу на ріст або статеве
дозрівання хлопців або на тривалість менструального циклу у дівчат.

·
Трирічне відкрите неконтрольоване
дослідження за участю 163 дітей віком від 10 до 15 років з гетерозиготною
сімейною гіперхолестеринемією, для яких підбирали
дозу для досягнення цільового рівня холестерину ЛПНЩ < 130 мг/дл (3,36 ммоль/л). Безпека та ефективність застосування
лікарського засобу при зниженні Х-ЛПНЩ зазвичай відповідають показникам, які
спостерігалися у дорослих пацієнтів, незважаючи на обмеження плану
неконтрольованого дослідження.

Для дівчат
після початку менструацій необхідна консультація щодо контрацепції, якщо це
доречно.

Довгострокової
ефективності терапії аторвастатином, розпочатої в
дитинстві, щодо зменшення захворюваності та смертності у дорослому віці не
встановлено.

Безпека та
ефективність терапії аторвастатином не встановлена
для дітей віком до 10 років з етерозиготною
сімейною гіперхолестеринемією.

Гомозиготна сімейна гіперхолестеринемія

Ефективність аторвастатину у дозах до 80 мг на добу протягом 1 року була
оцінена у неконтрольованому дослідженні у пацієнтів з гомозиготною сімейною гіперхолестеринемією, до якого було включено 8 дітей.

Передозування.

Специфічного лікування передозування аторвастатином немає. У разі передозування пацієнта слід
лікувати симптоматично і при необхідності використовувати підтримувальні
заходи. Через високий ступінь зв’язування аторвастатину
з білками плазми крові не слід очікувати значного посилення кліренсу
лікарського засобу за допомогою гемодіалізу.

Побічні реакції.

У зв’язку з тим, що клінічні дослідження проводяться
в умовах, які коливаються у широких межах, частоту виникнення побічних реакцій,
що спостерігаються під час клінічних досліджень аторвастатину,
не можна безпосередньо порівнювати з показниками, отриманими під час клінічних
досліджень іншого лікарського засобу, та вони можуть не відображати показники
частоти, що спостерігається у клінічній практиці.

До побічних реакцій належать:

Загальні порушення: відчуття нездужання, пірексія.

З боку травної системи: шлунково-кишковий дискомфорт,
відрижка, метеоризм, гепатит, холестаз.

З боку опорно-рухової системи та сполучної тканини: м’язово-скелетний
біль, підвищена втомлюваність м’язів, біль у шиї, набрякання суглобів, тендинопатія (іноді ускладнена розривом сухожилля).

З боку обміну речовин, метаболізму: підвищення
трансаміназ, відхилення від норми функціональних проб печінки, підвищення рівня
лужної фосфатази у крові, підвищення активності креатинфосфокінази,
гіперглікемія.

З боку нервової системи: жахливі сновидіння.

З боку респіраторної системи, органів грудної
клітки та середостіння: носова
кровотеча. З боку шкіри
та підшкірної клітковини: кропив’янка, рідко – ліхеноїдна реакція,
спричинена лікарським засобом.

З боку органів зору: нечіткість зору, порушення зору; частота
невідома – очна міастенія. З боку органів слуху та вестибулярного
апарату: шум у вухах.

З боку нирок та сечовидільної системи: лейкоцитоурія.

З боку репродуктивної системи та молочних залоз: гінекомастія.

З боку судин: рідко – васкуліт.

Також повідомлялось про інфекції сечовивідного тракту, цукровий діабет,
інсульт.

Частоту
виникнення побічних реакцій визначали таким чином: часто (> 1/100,
< 1/10); нечасто (> 1/1000, < 1/100); рідко (> 1/10000, < 1/1000); дуже рідко (< 1/10000); частота невідома – не може бути
визначена на основі наявних даних.

З боку нервової системи: часто
– головний біль; нечасто – запаморочення, парестезія, гіпестезія,
дисгевзія, амнезія; рідко –
периферична нейропатія; частота невідома – міастенія гравіс.

З боку травної системи: часто
– запор; нечасто – панкреатит, блювання.

З боку опорно-рухової системи та сполучної тканини: часто – біль у суглобах, біль у спині; рідко – міопатія, міозит, рабдоміоліз.

Загальні
порушення: нечасто – астенія, біль у грудях,
периферичні набряки, стомлюваність.

З боку обміну
речовин, метаболізму: нечасто
– гіпоглікемія, збільшення маси тіла, анорексія.

З боку печінки
і жовчовивідних шляхів: дуже рідко – печінкова недостатність.

З боку шкіри
та підшкірної клітковини: нечасто –
шкірні висипання, свербіж, алопеція; рідко – ангіоневротичний набряк, бульозний
дерматит (у тому числі мультиформна еритема), синдром
Стівенса-Джонсона та токсичний епідермальний некроліз.

З боку респіраторної системи, органів грудної клітки та середостіння: часто – біль у горлі та гортані.

З боку системи крові та лімфатичної системи: рідко – тромбоцитопенія.

З боку імунної системи: часто –
алергічні реакції; дуже рідко – анафілаксія.

З боку органів зору: нечасто –
затуманення зору.

Лабораторні показники: часто –
відхилення результатів функціональних проб печінки, підвищення активності креатинфосфокінази крові; нечасто – позитивний результат
аналізу на вміст лейкоцитів у сечі.

Досвід постреєстраційного
застосування лікарського засобу

Протягом постреєстраційного застосування аторвастатину
були виявлені нижчезазначені побічні реакції. Оскільки про ці побічні реакції
повідомляється на добровільній основі від невідомої кількості популяції, не
завжди можливо достовірно оцінити їх частоту або встановити
причинно-наслідковий зв’язок зі застосуванням лікарського засобу.

До побічних
реакцій, пов’язаних із лікуванням аторвастатином,
зареєстрованих після виходу лікарського засобу на ринок, незалежно від оцінки
причинно-наслідкового зв’язку, належать: анафілаксія, ангіоневротичний
набряк, бульозні висипання (у тому числі ексудативна мультиформна еритема, синдром Стівенса-Джонсона та
токсичний епідермальний некроліз), рабдоміоліз, міозит, підвищена
втомлюваність, розрив сухожилля, летальна та нелетальна печінкова
недостатність, запаморочення, депресія, периферична нейропатія,
панкреатит та інтерстиціальна хвороба легень.

Надходили
рідкісні повідомлення про випадки імунологічно
опосередкованої некротичної міопатії, пов’язаної із застосуванням статинів (див. розділ «Особливості застосування»). Надходили рідкісні постреєстраційні
повідомлення про когнітивні розлади (наприклад, втрата пам’яті, безпам’ятність,
амнезія, порушення пам’яті, сплутаність свідомості), пов’язані із застосуванням
статинів. Ці когнітивні розлади були зареєстровані
при застосуванні всіх статинів. Звіти загалом не
належали до категорії серйозних небажаних реакцій і були оборотними після
припинення прийому статинів, з різним часом до
початку прояву симптому (від 1 дня до кількох років) та зникнення симптому
(медіана тривалості становила 3 тижні).

Під час застосування деяких статинів
були описані такі побічні реакції: розлад статевої функції; виняткові випадки інтерстиціальної хвороби легенів,
особливо під час довгострокового лікування.

Під час постмаркетингових
спостережень повідомлялося про такі побічні реакції:

З боку крові та
лімфатичної системи: тромбоцитопенія.

З боку імунної
системи: алергічні реакції, анафілаксія (у тому числі анафілактичний шок).

З боку обміну
речовин, метаболізму: збільшення маси
тіла.

З боку
нервової системи: головний біль,
гіпестезія, дисгевзія.

З боку
шлунково-кишкового тракту: біль у животі.

З боку органів
слуху та вестибулярного апарату: шум у вухах.

З боку шкіри
та підшкірної клітковини: кропив’янка.

З боку
опорно-рухової системи та сполучної тканини: артралгія, біль у спині.

Загальні
порушення: біль у грудях,
периферичний набряк, нездужання, втома.

Лабораторні показники: підвищення активності аланінамінотрансферази, підвищення активності креатинфосфокінази крові.

Повідомлення
про підозрювані побічні реакції

Повідомлення
про побічні реакції після реєстрації лікарського засобу має важливе значення.
Це дає змогу проводити моніторинг співвідношення користь/ризик при застосуванні
цього лікарського засобу. Медичним та фармацевтичним працівникам, а також
пацієнтам або їх законним представникам слід повідомляти про усі випадки
підозрюваних побічних реакцій та відсутності ефективності лікарського засобу
через Автоматизовану інформаційну систему з фармаконагляду за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua

Термін придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в оригінальній упаковці при температурі
не вище 25 °С.

Зберігати у недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у блістері; по 3 блістери у
картонній упаковці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

Торрент Фармасьютікалс Лтд.

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Індрад Плант, Вілл. Індрад, Талука Каді, Діст.
Мехсана Гуджарат 382721,
Індія.