ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛЕВОААР
В/В

Склад:

діюча
речовина: levofloxacin;

100 мл розчину
містять
левофлоксацину
гемігідрату
у
перерахуванні
на
левофлоксацин
500 мг; допоміжні
речовини:
глюкоза
безводна,
кислота
хлористоводнева
концентрована,
натрію
гідроксид,
вода для
ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозорий
розчин
зеленувато-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.
Код АТХ J01M A12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
– це
синтетичний
антибактеріальний
засіб із
групи
фторхінолонів,
S(-) енантіомер
рацемічної
суміші
лікарського
засобу
офлоксацину.

Механізм
дії.
Левофлоксацин
як
антибактеріальний
препарат із
групи
фторхінолонів
діє на комплекс
ДНК-гірази та
топоізомеразу
ІV.

Співвідношення
фармакокінетика/фармакодинаміка.
Ступінь
бактеріальної
активності
левофлоксацину
залежить від
співвідношення
максимальної
концентрації
у сироватці
крові (Сmax)
або площі під
фармакокінетичною
кривою (АUC) та
мінімальної
інгібуючої
(пригнічувальної)
концентрації
(МІК (МПК)).

Механізм
резистентності.
Основний
механізм
резистентності
є наслідком
мутації у
генах gyr-A. In vitro існує
перехресна
резистентність
між левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.
Завдяки
механізму
дії зазвичай
не існує перехресної
резистентності
між
левофлоксацином
та іншими
класами
антибактеріальних
засобів.

Контрольні
точки

Рекомендовані
Європейським
комітетом з тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
граничні
значення МІК
левофлоксацину,
що відділяють
чутливі
мікроорганізми
від організмів
проміжно
чутливих
(помірно резистентних)
та проміжно
чутливі від
резистентних
організмів,
представлені
у таблиці 1 тестування
МІК (мг/л).

Клінічні
граничні
значення МІК
левофлоксацину
(версія 10.0, 01-01-2020)

Таблиця 1

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤ 0.5
мг/л

> 1
мг/л

Pseudomonas spp.

≤ 0.001
мг/л

> 1
мг/л

Acinetobacter spp.

≤ 0.5
мг/л

> 1
мг/л

Staphylococcus aureus

Коагулазонегативні
стафілококи

≤ 0.001
мг/л

> 1
мг/л

Enterococcus spp.1

≤ 4
мг/л

> 4
мг/л

Staphylococcus spp.

≤ 1
мг/л

> 2
мг/л

S. pneumoniae

≤ 0.001
мг/л

> 2
мг/л

Streptococcus A, B, C, G

≤ 0.001
мг/л

> 2
мг/л

H. influenzae

≤ 0.06
мг/л

> 0.06
мг/л

M.
catarrhalis

≤ 0.125
мг/л

> 0.125
мг/л

Helicobacter pylori

≤ 1
мг/л

> 1
мг/л

Aerococcus sanguinicola та urinae2

≤ 2
мг/л

> 2
мг/л

Aeromonas spp.

≤ 0.5
мг/л

> 1
мг/л

Граничні
значення, не
пов’язані з
видами

≤ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

1 Лише
неускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів.

2 Висновок
про
чутливість
можна
зробити на основі
чутливості
до
ципрофлоксацину.

Поширеність
резистентності
може варіювати
географічно
та з часом
для окремих
видів, і
бажано
отримати
локальну
інформацію про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. У
разі
необхідності
слід
звернутися
за порадою до
спеціаліста,
коли місцева
поширеність
резистентності
є такою, що
користь
препарату,
щонайменше при
деяких типах
інфекцій, є
сумнівною.

Зазвичай
чутливі види

Аеробні
грампозитивні
бактерії:

Bacillus anthracis, Staphylococcus aureus метицилінчутливий*,
Staphylococcus saprophyticus,
Streptococci, групи C
і G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumonia, Streptococcus
pyogenes.

Аеробні
грамнегативні
бактерії:

Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus para-influenzae, Klebsiella oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаеробні
бактерії:

Peptostreptococcus.

Інші:

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Chlamidia trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види,
для яких
набута
(вторинна)
резистентність
може бути
проблематичною

Аеробні
грампозитивні
бактерії:

Enterococcus faecalis, Staphylococcus aureus метицилінрезистентний*,
Staphylococcus coagulase spp.

Аеробні
грамнегативні
бактерії:

Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella pneumoniae, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii, Pseudomonas aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні
бактерії:

Bacteroides fragilis.

Природно
резистентні
штами

Грампозитивні
аероби:

Enterococcus faecium.

* Стійкі до
метициліну S.
aureus можуть
мати
стійкість до
фторхінолонів,
у тому числі
до
левофлоксацину.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

При
пероральному
застосуванні
левофлоксацин
швидко та
майже
повністю
всмоктується,
досягаючи
максимальної
концентрації
у плазмі
крові через 1-2
години.
Абсолютна
біодоступність
становить
приблизно 99-100 %.

Їжа майже не
впливає на
всмоктування
левофлоксацину.

Рівноважний
стан
досягається
протягом 48 годин
при режимі
дозування 500
мг 1 або 2 рази
на добу.

Розподіл.

Приблизно 30-40 %
левофлоксацину
зв’язується з
протеїном
сироватки
крові.
Середній об’єм
розподілу
левофлоксацину
становить близько
100 л після
одноразового
і повторного
введення
дози 500 мг, що
вказує на
його широке поширення
у тканинах
організму.

Проникнення
у тканини та
рідини
організму.

Левофлоксацин
має
здатність
проникати до
слизової
оболонки
бронхів,
рідини епітеліальної
вистилки,
альвеолярних
макрофагів,
тканин
легенів, шкіри
(вмісту
пухирів),
тканин
передміхурової
залози та
сечі. Однак
левофлоксацин
погано
проникає у
цереброспінальну
рідину.

Біотрансформація.

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є дисметил-левофлоксацин
та левофлоксацин
N-оксид. Ці
метаболіти
становлять
менше 5 % кількості
препарату, що
виділяється
з сечею. Левофлоксацин
є стереохімічно
стабільним
та не
підлягає
інверсії хіральної
структури.

Виведення.

Після
перорального
та
внутрішньовенного
введення
левофлоксацин
виводиться з
плазми крові
відносно
повільно
(період напіввиведення
становить 6-8
годин).
Виведення здійснюється
зазвичай
нирками
(понад 85 % введеної
дози). Середній
виражений
загальний
кліренс левофлоксацину
після
введення
однієї дози 500 мг
становив 175 ± 29,2
мл/хв. Немає
суттєвої
різниці щодо
фармакокінетики
левофлоксацину
після внутрішньовенного
та перорального
введення, що
свідчить про
взаємозамінність
цих шляхів
(перорального
та внутрішньовенного).

Лінійність.

Левофлоксацин
має лінійну
фармакокінетику
у діапазоні
доз від 50 до 1000
мг.

Особливі
популяції

Пацієнти з
нирковою
недостатністю.

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ниркова
недостатність.
При зниженні
функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
періоди
напіввиведення
збільшуються,
як видно з
наведеної
нижче таблиці
2:

Таблиця 2

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період напіввиведення
(години)

35

27

9

Пацієнти
літнього
віку.

Немає
значних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних
із кліренсом
креатиніну.

Статеві
відмінності.

Окремий
аналіз щодо
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не
існує доказів
того, що ці
статеві
відмінності
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікарський
засіб Левоаар
в/в призначають
дорослим для
лікування
інфекцій,
спричинених
чутливими до
препарату
мікроорганізмами
(див. розділи
«Фармакодинаміка»,
«Особливості
застосування),
таких як:

-   негоспітальна
пневмонія;

-   ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин;

(при
вищезгаданих
інфекціях
слід призначати
лише тоді,
коли
застосування
інших антибактеріальних
засобів, які
зазвичай рекомендовані
для
початкового
лікування цих
інфекцій, є
недоцільним
або
неможливим);

-   гострий
пієлонефрит
та
ускладнені
інфекції
сечовивідного
тракту (див.
розділ «Особливості
застосування»);

-   хронічний
бактеріальний
простатит;

-   легенева
форма
сибірської
виразки:
профілактика
після
контактів та
лікування
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
застосування
антибактерійних
засобів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину,
інших
фторхінолонів
або до інших
допоміжних
речовин
лікарського
засобу. Епілепсія.
Наявність
побічних
реакцій з боку
сухожилля
після
попереднього
застосування
хінолонів.
Період
вагітності
або годування
груддю.
Дитячий вік
(до 18 років).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Теофілін,
фенбуфен
або подібні
нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП).

Не виявлено
фармакокінетичної
взаємодії
левофлоксацину
з теофіліном.
Проте можливе
суттєве
зниження
судомного
порога при
одночасному
застосуванні
хінолонів з теофіліном
та
нестероїдними
протизапальними
препаратами
та іншими
агентами, які
зменшують
судомний
поріг.
Концентрація
левофлоксацину
при
наявності фенбуфену
приблизно на
13 % вища, ніж
при прийомі
лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин.

Пробенецид
та циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.
Нирковий
кліренс
левофлоксацину
знижується у
присутності циметидину
на 24 % та
пробенециду
на 34 %. Це тому,
що обидва
препарати
здатні блокувати
канальцеву
секрецію
левофлоксацину.
Однак при
дозах, які
випробовували
у ході
дослідження,
малоймовірно,
щоб статистично
значущі
кінетичні
відмінності
мали клінічну
значущість.
Слід з
обережністю
ставитися до
одночасного
прийому
левофлоксацину
з
лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву
секрецію,
такими як
пробенецид
та циметидин,
особливо
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Циклоспорин.

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при
одночасному
прийомі з левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К.

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад
варфарином)
повідомляли
про
підвищення коагуляційних
тестів (протромбіновий
час/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення)
та/або
кровотечі,
які можуть
бути
вираженими.
Зважаючи на
це, у пацієнтів,
які
отримують
паралельно
антагоністи
вітаміну К,
необхідно
контролювати
показники коагуляції
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QТ.

Левофлоксацин,
як і інші
фторхінолони,
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам, які
отримують
лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QТ
(наприклад
протиаритмічні
засоби класу
ІА та III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди та
антипсихотичні
лікарські
засоби) (див.
розділ «Особливості
застосування»
(Подовження інтервалу
QТ)).

Теофілін.

Левофлоксацин
не впливає на
фармакокінетику
теофіліну, який
переважно
метаболізується
за допомогою
CYP1A2, тому можна
вважати, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

Глюкокортикоїди.

При
одночасному
застосуванні
з глюкокортикоїдами
підвищується
ризик
розвитку розриву
сухожилля.

Інше.

Не
спостерігалося
ніякого
клінічно
значущого
впливу на
фармакокінетику
левофлоксацину
при його
застосуванні
разом з такими
лікарськими
засобами:
карбонат
кальцію, дигоксин,
глібенкламід,
ранітидин.
Не
рекомендується
застосування
левофлоксацину
одночасно з
алкоголем.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
препарату
пацієнтам,
які мали
серйозні
побічні
реакції у
минулому при
застосуванні
хінолонів або
фторхінолонів
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Лікування
таких
пацієнтів
левофлоксацином
слід
розпочинати
тільки при
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування і
після
ретельної
оцінки
користі/ризику
(див. також
розділ
«Протипоказання»).

Ризик
резистентності

Для метицилінрезистентного
S. Aureus (MRSA)
існує дуже
висока
імовірність корезистентності
до фторхінолонів,
у тому числі
до
левофлоксацину.
У зв’язку з
цим
левофлоксацин
не
рекомендований
для
лікування
інфекцій,
відомим чи
підозрюваним
збудником
яких є MRSA, за
винятком
випадків,
коли
результати
лабораторних
тестів підтвердили
чутливість
збудника до
левофлоксацину
(та якщо
загальноприйняті
антибактеріальні
засоби для
лікування
MRSA-інфекцій
вважаються
недоречними).

Резистентність
до
фторхінолонів
у E. coli (найпоширенішого
збудника
інфекцій
сечовивідних
шляхів) варіює
у різних
країнах. При
призначенні
фторхінолонів
слід
враховувати
місцеву поширеність
резистентності
E. сoli до
фторхінолонів.

Легенева
форма
сибірської
виразки

Легенева
форма
сибірської
виразки:
застосування
препарату
для
лікування
людини базується
на основі
даних in vitro
про
сприйнятливість
Bacillus anthracis
та
експериментальних
даних про
застосування
препарату
тваринам
разом з
обмеженими
даними про
його
застосування
для лікування
людини.
Лікарі
повинні
звернутися
до національних
та/або
міжнародних
узгоджених
настанов
щодо
лікування
сибірської виразки.

Тривалі,
інвалідизуючі
і потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції

Повідомляли
про розвиток
дуже
рідкісних, тривалих
(кілька
місяців або
років),
інвалідизуючих,
потенційно
необоротних
серйозних
побічних
реакцій, що
впливали на
різні системи
організму
(опорно-руховий
апарат, нервову
і психічну
системи,
органи
чуття), у
пацієнтів,
які
отримували
хінолони або
фторхінолони,
незалежно
від їхнього
віку та наявності
факторів
ризику. При
появі перших
ознак або
симптомів
будь-якої
серйозної
побічної
реакції слід
негайно
відмінити
прийом
левофлоксацину
і звернутися
до лікаря.

Тривалість
інфузії

Рекомендована
тривалість
інфузії
повинна
становити
принаймні 30
хвилин для 250
мг або 60
хвилин для 500
мг розчину
левофлоксацину
для інфузій.
Відомо, що
під час
інфузії
офлоксацину
може
розвинутися
тахікардія
та тимчасове
зниження
артеріального
тиску. Рідко
у результаті
сильного
зниження
артеріального
тиску може
розвинутися
серцево-судинна
недостатність.
Якщо помітне
зниження
артеріального
тиску
відбувається
під час
інфузії
левофлоксацину
(L-ізомер офлоксацину),
введення
препарату
потрібно негайно
припинити.

Тендиніт
і розрив
сухожиль.

Тендиніт
і розрив
сухожилля (не
обмежуючись ахілловим
сухожиллям),
іноді
двобічний,
можуть виникати
вже протягом
48 годин після
початку лікування
хінолонами
та
фторхінолонами
і навіть
упродовж
декількох
місяців
після припинення
лікування у
пацієнтів,
які отримували
добові дози 1000
мг
левофлоксацину.
Ризик
розвитку тендиніту
та розриву сужожилля
збільшується
у пацієнтів
літнього
віку, пацієнтів
із
порушеннями
функції
нирок, пацієнтів
із
трансплантацією
цілісних органів
та пацієнтів,
які
лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Таким чином,
слід уникати
одночасного
застосування
кортикостероїдів.
При перших
ознаках
тендиніту
(наприклад,
болючий
набряк,
запалення)
лікування
препаратом
слід
припинити,
також слід розглянути
альтернативне
лікування.
Пошкоджену(і)
кінцівку(и)
слід
лікувати
належним
чином
(наприклад,
іммобілізація).
Кортикостероїди
не слід
застосовувати
у разі виникнення
ознак
тендинопатії.

Міоклонус

Повідомлялося
про випадки
міоклонусу у
пацієнтів,
які
застосовували
левофлоксацин
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Ризик розвитку
міоклонусу
підвищується
у пацієнтів
літнього
віку та у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
якщо дозу
левофлоксацину
не
відкориговано
відповідно
до кліренсу
креатиніну. При
першій появі
міоклонусу левофлоксацин
слід негайно
відмінити та
розпочати
відповідне
лікування.

Захворювання,
спричинені
Clostridium difficile.

Діарея,
особливо
тяжкого
ступеня,
стійка та/або
з домішками
крові, яка
виникає під
час або після
лікування
левофлоксацином
(у тому числі
протягом
кількох
тижнів після
лікування), може
бути
симптомам
захворювання,
зумовленого Clostridium
difficile. Найтяжчою
формою
даного
захворювання
є псевдомембранозний
коліт (див.
розділ «Побічні
реакції»).
Ступінь
тяжкості
захворювань,
асоційованих
із Clostridium difficile, варіює від
легкого
стану до
стану, що
загрожує
життю,
найтяжчою
формою є
псевдомембранозний
коліт (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Тому важливо
розглянути
цей діагноз у
пацієнтів, у
яких
розвивається
тяжка форма
діареї під
час або після
лікування
левофлоксацином.
При
підозрі на захворювання,
зумовлене Clostridium
difficile,
левофлоксацин
слід негайно
відмінити та у
невідкладному
порядку
розпочати
належне
лікування.
Лікарські
засоби, що
пригнічують
перистальтику
кишечнику, у
цьому випадку
протипоказані.

Пацієнти зі
схильністю
до судом.

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
провокувати
розвиток
судом.
Левофлоксацин
протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в анамнезі
(див. розділ
«Протипоказання»).
Як і інші
хінолони,
його слід
застосовувати
з надзвичайною
обережністю
пацієнтам,
схильним до
судом, та при
одночасному
лікуванні
діючими речовинами,
що знижують
судомний
поріг, наприклад
теофіліном (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). У разі
виникнення
судомного
нападу (див.
розділ
«Побічні
реакції») левофлоксацин
слід
відмінити.

Пацієнти з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Пацієнти з
прихованими
або явними
порушеннями
активності
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть мати
схильність
до гемолітичних
реакцій при
лікуванні хінолоновими
антибіотиками.
У зв’язку з
цим у разі
необхідності
застосування
левофлоксацину
за цими
пацієнтами
слід
здійснювати
нагляд щодо
можливого
виникнення
гемолізу.

Пацієнти з
нирковою
недостатністю.

Оскільки
левофлоксацин
виводиться в
основному
нирками,
потрібна
корекція
дози для
пацієнтів із
порушеною
функцією
нирок (нирковою
недостатністю) (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
підвищеної
чутливості
(гіперчутливості).

Левофлоксацин
може час від
часу
спричиняти
серйозні,
потенційно
летальні
реакції підвищеної
чутливості (у тому
числі
ангіоневротичний
набряк, анафілактичний
шок), навіть
після
першого застосування.
При
виникненні
реакцій
гіперчутливості
необхідно
відмінити
прийом
левофлоксацину,
звернутися
до лікаря і
розпочати
відповідне
лікування.

Тяжкі
реакції з
боку шкіри.

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомляли
про тяжкі
реакції з
боку шкіри, в
тому числі
токсичний
епідермальний
некроліз (також
відомий як
синдром
Лайєлла),
синдром Стівенса-Джонсона
та реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS),
які можуть
бути
небезпечними
для життя або
летальними (див. розділ
«Побічні
реакції»). При
призначенні
препарату
пацієнтів
слід
попередити
про ознаки та
симптоми
тяжких
шкірних
реакцій та
ретельно їх
відстежувати.
У разі
виникнення
ознак та
симптомів,
які вказують
на такі
реакції, слід
негайно
припинити
лікування
левофлоксацином
і розглянути
альтернативне
лікування.
Якщо при
застосуванні
левофлоксацину
у пацієнта
виникли такі
реакції як
синдром Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз або
DRESS, то такому
пацієнту ні в
якому разі не
слід
повторно
призначати
лікування
левофлоксацином.

Зміна рівня
глюкози в
крові.

При
застосуванні
хінолонів
пацієнтам
літнього
віку,
особливо
пацієнтам із
цукровим
діабетом, які
одночасно
приймали
пероральні
гіпоглікемічні
засоби (у т. ч. глібенкламід)
або інсулін,
повідомляли
про зміни
рівня глюкози
у крові
(гіперглікемію
і гіпоглікемію).
Спостерігалися
випадки
гіпоглікемічної
коми.
Пацієнтам із
цукровим
діабетом необхідно
проводити
контроль
рівня цукру в
крові (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Лікування
левофлоксацином
слід негайно припинити,
якщо у
пацієнта
відзначається
порушення
рівня
глюкози в
крові, і слід
розглянути
альтернативну
антибактеріальну
терапію, яка
не містить
фторхінолонів.

Профілактика
реакції
фоточутливості.

Зафіксовано
випадки
фоточутливості
на тлі
застосування
левофлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам,
які приймають
левофлоксацин,
слід уникати
впливу інтенсивного
сонячного
світла та
ультрафіолетового
випромінювання
(лампи штучного
ультрафіолетового
випромінювання,
солярій) під
час
лікування та
протягом 48
годин після
припинення
прийому
лікарського
засобу для
запобігання
фоточутливості.

Пацієнти,
які
отримують
антагоністи
вітаміну K.

Через
можливе
підвищення
рівнів
показників
згортання
крові (протромбіновий
час/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення
(МВН))
та/або
кровотечу у
пацієнтів,
які отримують
левофлоксацин
у комбінації
з антагоністом
вітаміну К
(наприклад
варфарином),
при одночасному
застосуванні
цих засобів
необхідно
контролювати
показники
згортання
крові (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Психотичні
реакції.

Повідомляли про психотичні
реакції у
пацієнтів,
які
приймають
хінолони,
включаючи
левофлоксацин.
Дуже рідко
вони прогресували
до суїцидальних
думок та самодеструктивної
поведінки,
іноді лише
після
прийому єдиної дози
левофлоксацину
(див.
розділ
«Побічні
реакції»). Якщо у
пацієнта
виникають ці
реакції, прийом
левофлоксацину
слід
припинити та
вдатися до
відповідних
заходів. Слід
розглянути
альтернативну
антибактеріальну
терапію, яка
не містить
фторхінолонів,
та вжити
відповідних
заходів. Рекомендується
з обережністю
застосовувати
левофлоксацин
пацієнтам із психотичними
розладами
або
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT.

Слід з
обережністю
ставитися до
застосування
фторхінолонів,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам з
відомими
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT,
такими як:

-
вроджений
або набутий
синдром
подовження
інтервалу QT;

-
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
мають
здатність
подовжувати
інтервал QT
(таких як
протиаритмічні
засоби класу
ІА і ІІІ,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди, нейролептиків);

-
порушення
балансу
електролітів
(зокрема гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

-
захворювання
серця
(наприклад
серцева недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія)

Пацієнти
літнього
віку та жінки
можуть бути
більш
чутливими до
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT. У
зв’язку з цим
необхідно з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам
цих груп (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози (Пацієнти
літнього
віку)»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»,
«Побічні
реакції»,
«Передозування»).

Аневризма і
розшарування
аорти та
регургітація/недостатність
клапана
серця.

Епідеміологічні
дослідження
свідчать про
підвищений
ризик
аневризми та
розшарування
аорти,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку, та
регургітації
аортального
і мітрального
клапанів
після
прийому
фторхінолонів.
У пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони,
повідомляли
про випадки
аневризми та
розшарування
аорти, іноді
ускладнені розривом
(включаючи
летальні
випадки), та регургітацією/недостатністю
будь-якого з
клапанів
серця (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Таким
чином,
фторхінолони
слід
застосовувати
тільки після
ретельної
оцінки користі/ризику
та після
розгляду
інших
варіантів
терапії у
пацієнтів із
позитивним
сімейним
анамнезом
захворювання
аневризмою або
вродженої
хвороби
серцевих
клапанів, або
у пацієнтів з
діагнозом
аневризма
аорти та/або
розшарування
аорти або
захворювання
серцевих
клапанів, або
при
наявності факторів
ризику або
умов, що
спричиняють:

- як
аневризму
аорти, так і
розшарування
та регургітацію/недостатність
серцевих
клапанів
(наприклад,
порушення з
боку
сполучної
тканини, такі
як синдром Марфана,
або синдром Елерса-Данло,
синдром Тернера,
хвороба Бехчета,
артеріальна
гіпертензія,
ревматоїдний
артрит) або
додатково:

- при
аневризмі та разшаруванні
аорти
(наприклад,
судинні
розлади, такі
як артеріїт
Такаясу або
гігантоклітинний
артеріїт, або
відомий
атеросклероз,
або синдром
Шегрена) або
додатково:

- при
регургітації/недостатності
серцевого
клапана
(наприклад,
інфекційний
ендокардит).

Ризик
виникнення
аневризми та
розшарування
аорти та їх
розриву
також може
підвищуватися
у пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
системні
кортикостероїди.

У разі
виникнення
раптового
абдомінального
болю, болю у
грудях або у
спині
пацієнтам
слід
порадити
негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
допомоги.

Пацієнтам
слід
рекомендувати
негайно звернутися
до лікаря у
разі
виникнення
гострої
задишки,
нового
нападу
прискореного
серцебиття
або розвитку
набряку
живота або
нижніх
кінцівок.

Гострий
панкреатит

У пацієнтів,
які
приймають
левофлоксацин,
може
спостерігатися
гострий
панкреатит.

Слід
поінформувати
пацієнтів
про характерні
симптоми
гострого
панкреатиту.
Пацієнти, у яких
виникли
нудота,
нездужання,
дискомфорт у
животі,
гострий біль
у животі або
блювання,
повинні
пройти
негайне
медичне
обстеження.
При підозрі
на гострий
панкреатит
прийом
левофлоксацину
слід
припинити; у
разі підтвердження
не слід
відновлювати
прийом
левофлоксацину.
Слід бути
обережними
пацієнтам з
панкреатитом
в анамнезі
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Порушення з
боку крові

Під час
лікування
левофлоксацином
може розвинутися
порушення
функції кісткового
мозку,
включаючи
лейкопенію, нейтропенію,
панцитопенію,
гемолітичну
анемію,
тромбоцитопенію,
апластичну
анемію або
агранулоцитоз
(див. розділ
«Побічні реакції»).
При підозрі
на будь-яке з
цих порушень
слід
контролювати
результати
аналізу
крові. У разі
отримання
аномальних
результатів
слід
розглянути
питання про
припинення
лікування
левофлоксацином.

Периферична
нейропатія.

У пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки сенсорної
або сенсомоторної
полінейропатії,
що
призводить
до
парестезії, гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості. У
разі
виникнення
симптомів
нейропатії,
таких як
біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість,
пацієнтам, які
застосовують
препарат,
необхідно
проінформувати
свого лікаря,
аби
запобігти розвитку
потенційно
необоротного
стану (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Гепатобіліарні
порушення.

При
застосуванні
левофлоксацину
(переважно у
пацієнтів із
тяжкими
основними
захворюваннями,
наприклад
сепсисом)
повідомляли
про випадки
некрозу
печінки аж до
печінкової
недостатності
з летальним
наслідком (див.
розділ
«Побічні
реакції»). Пацієнтам
слід
рекомендувати
припинити лікування
та
звернутися
до лікаря,
якщо виникають
такі прояви
та симптоми
хвороби печінки,
як анорексія,
жовтяниця, забарвлення
сечі у чорний
колір,
свербіж або
болі у
ділянці
живота.

Загострення
myasthenia gravis.

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
мають ефект
нервово-м’язової
блокади та можуть
загострювати
м’язову
слабкість у
пацієнтів з myasthenia gravis. У
післяреєстраційному
періоді у
пацієнтів з myasthenia gravis із
застосуванням
фторхінолонів
були асоційовані
серйозні
побічні
реакції,
включаючи
летальні
випадки та
стани, що
потребували
заходів з
підтримки
дихання.
Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам з myasthenia
gravis в анамнезі.

Порушення
зору.

Якщо при
прийомі
левофлоксацину
виникають
будь-які
порушення
зору або
побічні реакції
з боку
органів зору,
слід негайно
звернутися
до
офтальмолога
(див. розділи
«Побічні
реакції» та «Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»).

Суперінфекція.

Застосування
левофлоксацину,
особливо
тривале, може
призводити
до
надмірного
росту
нечутливих (резистентних)
до препарату
мікроорганізмів.
Якщо на тлі
терапії
розвивається
суперінфекція,
необхідно
застосувати
належні
заходи.

Допоміжні
речовини.

Препарат
містить 5 г
глюкози на
дозу (флакон 100
мл). Тому
препарат
необхідно з
обережністю
застосовувати
хворим на
цукровий
діабет.

Цей
лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль (23
мг)/дозу
(флакон 100 мл)
натрію, тобто
практично
вільний від
натрію.

Вплив
на
результати
лабораторних
досліджень.

У
пацієнтів,
які
отримували левофлоксацин,
визначення опіатів у
сечі може
дати
хибно-позитивний
результат.
Може
виникнути
необхідність
підтвердження
позитивних
результатів
на опіати,
отримані при скринінговому
тесті, за
допомогою
більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
може
пригнічувати
ріст Mycobacterium tuberculosis і
у зв’язку з
цим
призводити
до
хибно-негативних
результатів
при
бактеріологічній
діагностиці
туберкульозу.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.
Обсяг даних
щодо
застосування
левофлоксацину
вагітним
жінкам
обмежений.
Дослідження
на тваринах
не вказують
на пряму або
непряму
репродуктивну
токсичність (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Однак у разі
відсутності
даних щодо
застосування
левофлоксацину
людям і при
наявності
експериментальних
даних, що
вказують на
ризик
пошкодження
хрящів
організму, що
росте,
внаслідок
дії
фторхінолонів,
препарат
протипоказаний
вагітним (див.
розділ
«Протипоказання»).

Період
годування
груддю.
Левофлоксацин
протипоказаний
жінкам, які
годують
груддю. Існує
недостатньо
інформації
про
проникнення
левофлоксацину
у грудне
молоко. Інформації
щодо
проникнення
левофлоксацину
у грудне
молоко
недостатньо,
хоча інші
фторхінолони
екскретуються
у грудне молоко.
Через
відсутність
досліджень за
участю людей
і можливе ураження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
лікарський
засіб протипоказаний
для
застосування
у період годування
груддю (див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Фармакологічні
властивості»).

Фертильність.
Левофлоксацин
не спричиняє
порушення фертильності
або
репродуктивної
функції у тварин.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Левофлоксацин
має
незначний
або помірний
вплив на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з іншими
механізмами. Деякі
побічні
реакції
(наприклад
запаморочення/вертиго,
сонливість,
порушення
зору) можуть
порушувати
здатність
пацієнта до
концентрації
уваги і
швидкість
його реакції
і, таким
чином,
зумовлювати
підвищений
ризик у тих
ситуаціях,
коли ці
якості мають
особливо
велике
значення
(наприклад
при керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Перед
застосуванням
необхідно
провести пробу
на
чутливість.

Розчин
левофлоксацину
необхідно
вводити
шляхом
повільної
внутрішньовенної
інфузії 1-2
рази на добу.
Доза залежить
від виду і
тяжкості
інфекції та
від
чутливості
збудника.
Зазвичай
після кількох
днів
лікування,
якщо стан
пацієнта дозволяє,
можна
перевести
його з
початкового
внутрішньовенного
введення на
пероральний
прийом
(таблетки
левофлоксацину
250 мг або 500 мг).  З огляду
на біоеквівалентність
парентеральної
та пероральної
форм можна
використовувати
однакове
дозування. Тривалість
лікування
залежить від
перебігу
хвороби.
Введення
препарату
необхідно
продовжувати
не менше 48-72
годин після зникнення
клінічних
ознак
захворювання.
Левофлоксацин,
розчин для
інфузій,
призначений
тільки для
повільного
внутрішньовенного
введення,
його слід
застосовувати
1-2 рази на добу.
Тривалість
введення
повинна бути
не менше 30
хвилин для
дози 250 мг або
не менше 60
хвилин для
дози 500 мг.

Таблиця
3

Дози
препарату,
рекомендовані
для
лікування
дорослих з
нормальною
функцією
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хв

Показання

Доза, мг

Кількість
прийомів на
добу

(за ступенем
тяжкості)

Тривалість
лікування*

(за ступенем
тяжкості)

Негоспітальна пневмонія

500

1–2 рази

7–14 днів

Гострий
пієлонефрит

500

1 раз

7–10 днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

500

1 раз

7–14 днів

Хронічний
бактеріальний
простатит

500

1 раз

28 днів

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких
тканин

500

1–2 рази

7–14 днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500

1 раз

8 тижнів

*
Тривалість
лікування
включає
внутрішньовенне
та
пероральне
застосування
лікарського
засобу. Час
переходу від
внутрішньовенного
застосування
до
перорального
прийому
залежить від
клінічної
картини, але
зазвичай
триває від 2
до 4 днів.

Таблиця
4

Дозування
для дорослих
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
становить
менше 50 мл/хв

Режим
дозування

Кліренс
креатиніну

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

50–20 мл/хв

перша доза – 250 мг

наступні – 125 мг/24 год

перша доза –  500 мг

наступні – 250 мг/24 год

перша доза –  500 мг

наступні – 250 мг/12 год

19–10 мл/хв

перша доза –  250 мг

наступні – 125 мг/48 год

перша доза –  500 мг

наступні –  125 мг/24 год

перша доза –  500 мг

наступні – 125 мг/12 год

< 10 мл/хв (а
також при
гемодіалізі
та ХАПД1)

перша доза –  250 мг

наступні – 125 мг/48 год

перша доза –  500 мг

наступні – 125 мг/24 год

перша доза –  500 мг

наступні – 125 мг/24 год

1 Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу
(ХАПД) додаткові
дози не
потрібні.

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки

Таким
пацієнтам
корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
у печінці та
переважно виводиться
нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку

Якщо
функція
нирок не
порушена,
немає потреби
в корекції
дози (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Спосіб
застосування

Левофлоксацин
вводити повільно,
внутрішньовенно,
шляхом
краплинної
інфузії.
Тривалість
введення 1
флакона
препарату (100
мл розчину
для в/в
введення з 500
мг левофлоксацину)
має
становити не
менше 60
хвилин для
дози 500 мг,
рекомендована
швидкість
введення
розчину для
інфузій для
дози 250 мг – 30
хвилин.

Тривалість
лікування
залежить від
перебігу
хвороби. Як і
при
застосуванні
інших антибактеріальних
засобів,
рекомендується
продовжувати
лікування
препаратом Левопро
принаймні
протягом
48-72 годин
після
нормалізації
температури
тіла або
підтвердженого
мікробіологічними
тестами
знищення збудників.

Діти.

Лікарський
засіб
протипоказаний
для застосування
дітям та
підліткам (віком
до 18 років) (див.
розділ
«Протипоказання»).

Передозування.

Згідно з
дослідженнями
токсичності
на тваринах
або
клінічними
фармакологічними
дослідженнями,
в яких
застосовувалися
дози, що
перевищують
терапевтичні,
найважливіші
передбачувані
симптоми
передозування
левофлоксацину
стосуються
центральної
нервової
системи та
включають сплутаність
та порушення
свідомості,
запаморочення,
судомні
напади,
галюцинації
та тремор,
подовження
інтервалу QT.

Під час
постмаркетингових
досліджень
спостерігали
такі побічні
дії з боку
ЦНС як сплутаність
свідомості,
судоми,
галюцинації
та тремор.

У разі
передозування
слід
здійснювати
симптоматичну
терапію
відповідно
до клінічних
проявів. У
випадках
передозування
необхідно
проводити
ретельний
нагляд за
станом
пацієнта,
включаючи
ЕКГ, через
можливе подовження
інтервалу QT. Гемодіаліз,
у тому числі
перитонеальний
діаліз або
ХАПД, не є
ефективним
для виведення
левофлоксацину
з організму.
Не існує жодних
специфічних
антидотів.

Вплив на ЦНС,
включаючи
сплутаність
свідомості,
судоми,
міоклонус,
галюцинації
та тремор, спостерігався
у
постреєстраційний
період.

Побічні
реакції.

Інформація,
наведена
нижче,
ґрунтується
на даних
клінічних
досліджень,
проведених
із
залученням
понад 8300
пацієнтів, і
на великому
постмаркетинговому
досвіді.

Нижче
вказані
побічні
реакції за
системами
органів та
частотою:
дуже часто (≥1/10),
часто (≥1/100, <1/10),
нечасто (≥1/1000, <1/100),
рідко (≥1/10000, <1/1000),
невідомо (частоту
не можна
оцінити на
підставі
наявних даних).
У межах
кожної групи
за частотою
проявів
небажані
явища
зазначені у
порядку зменшення
їх проявів.

Класи та
системи

Часто

Нечасто

Рідко

Частота
невідома (не
може бути
оцінена за
наявними
даними)

Інфекції та
інвазії

Грибкові
інфекції,
включаючи
інфекції, спричинені
грибками
роду Candida.

Резистентність
патогенних
мікроорганізмів

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

Лейкопенія

Еозинофілія

Тромбоцитопенія

Нейтропенія

Порушення
функції кісткового
мозку,
включаючи
апластичну
анемію,
панцитопенію,
агранулоцитоз,
гемолітичну
анемію.

З боку
імунної
системи

Ангіоневротичний
набряк
Гіперчутливість
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Анафілактичний
шок 1

Анафілактоїдний
шок 1 (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
ендокринної
системи

Синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону (SIADH)

З боку
травного
тракту та
метаболізму

Анорексія

Гіпоглікемія,
особливо у
хворих на
цукровий
діабет

Гіпоглікемічна
кома (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Гіперглікемія

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
психіки*

Безсоння

Тривожність

Сплутаність
свідомості

Нервозність

Психотичні
реакції (у т.ч.
галюцинації,
параноя)

Депресія

Ажитація

Патологічні
сновидіння

Кошмари

Делірій

Психотичні
розлади із самодеструктивною
поведінкою, включаючи
суїцидальну
спрямованість
мислення
або дій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Манія

З боку
центральної
нервової
системи*

Головний
біль

Запаморочення

Сонливість

Тремор

Дисгевзія

Судоми (див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»)

Парестезії

Порушення
пам’яті

Периферична
сенсорна
нейропатія (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Паросмія, у
тому числі
аносмія

Дискінезія

Екстрапірамідні
розлади

Агевзія

Непритомність

Доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія

Міоклонус

З боку
органів
зору*

Порушення
зору, такі як
затуманення
зору (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Тимчасова
втрата зору (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
увеїт

З боку
органів
слуху та вестибуляр-ного
апарату*

Вертиго

Шум у вухах

Втрата
слуху

Порушення
слуху

З боку
серцево-судинної
системи**

Тахікардія

Відчуття
серцебиття

Шлуночкова
тахікардія,
що може
призвести до
зупинки
серця

Шлуночкова
аритмія та
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»
(спостерігається
переважно у
хворих із
факторами
ризику
пролонгації
інтервалу QT),
подовження
інтервалу QT, зареєстроване
з допомогою
ЕКГ (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Передозування»)

З боку
судинної
системи

Стосуються
тільки
форми
препарату
для внутрішньовен-
ного
введення:

Флебіт

Артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

Задишка

Бронхоспазм,
алергічний
пневмоніт

З боку
шлунково-кишкового
тракту

Діарея

Блювання

Нудота

Біль у
животі

Диспепсія

Метеоризм

Запор

Геморагічна
діарея, яка
рідко може
бути ознакою
ентероколіту,
включаючи
псевдомембранозний
коліт (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Панкреатит (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку гепатобіліарної
системи

Підвищення
рівня
печінкових
ферментів (АЛТ/АСТ,
лужна
фосфатаза,
ГГТ)

Підвищення
рівня
білірубіну
в крові

Жовтяниця і
тяжкі
ураження
печінки, включаючи
випадки
розвитку
гострої
печінкової
недостатності,
переважно у
пацієнтів
із тяжкими
основними
захворюваннями
(див.
розділ
«Особливості
застосування»),
Гепатит

З боку шкіри
та
підшкірної
клітковини2

Висип

Свербіж

Кропив’янка

Гіпергідроз

Реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
та
системними
синдромами
(DRESS) (див. розділ
«Особливості
застосування»)

Локальний
медикаментозний
висип

Токсичний
епідермальний
некроліз

Синдром
Стівенса-Джонсона

Ексудативна
мультиформна
еритема

Реакції
фоточутливості,
підвищена
чутливість
до
сонячного
та
ультрафіолетового
випромінювання (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Лейкоцитокластич-ний
васкуліт

Стоматит

Гіперпігментація
шкіри

З боку
опорно-рухової
системи та
сполучної
тканини*

Артралгія

Міалгія

Ураження
сухожиль (див.
розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»),
включаючи
тендиніт
(наприклад
ахіллового
сухожилля)

М’язова
слабкість,
яка може
мати
значення у
пацієнтів з
міастенією (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Рабдоміоліз

Розрив
сухожилля,
(наприклад
ахіллового
сухожилля)

(див.
розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»)

Розрив
зв’язок

Розрив
м’язів

Артрит

З боку нирок
та
сечовидільної
системи

Підвищення
рівня
креатиніну
в сироватці крові

Гостра
ниркова
недостатність
(наприклад внаслідок
інтерстиціального
нефриту)

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення*

Стосуються
тільки
форми
препарату
для внутрішньовенного
введення:

Реакція у
місці
інфузії
(біль,
почервоніння)

Астенія

Підвищення
температури
тіла

Біль (у тому
числі біль у
спині,
грудях та кінцівках); як
і при
застосуванні
інших
фторхінолонів,
можливі
напади
порфірії у
пацієнтів
із порфірією.

1Анафілактичні
та анафілактоїдні
реакції
можуть іноді
виникати
навіть після
введення
першої дози
препарату.

2 Реакції
з боку
шкірно-слизової
оболонки можуть
іноді
виникати
навіть після
введення
першої дози
препарату.

* У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від наявних
факторів
ризику, повідомляли
про тривалі
(протягом
місяців або років),
інвалідизуючі
та
потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції, які
впливають на
різні, а
іноді на
декілька
одразу, системи
організму та
органи чуття
(у тому числі
реакції, такі
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення ходи,
невропатії,
пов’язані з
парестезією, депресія,
втома,
порушення
пам’яті,
порушення
сну,
порушення
слуху, зору,
смаку та
запаху) (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

** У
пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони,
зафіксовано
випадки
виникнення
аневризми та
розшарування
аорти, іноді
ускладнені
розривом
(включаючи
летальні
випадки), та регургітації/недостатності
будь-якого із
клапанів
серця (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Серед
інших
небажаних
побічних
ефектів, що
асоціюються
із
застосуванням
фторхінолонів:

- напади
порфірії у
пацієнтів з
наявністю порфірії;

- тривожність,
суїцидальні
думки,
панічні
атаки,
невралгія та
порушення
концентрації
уваги, що
можуть бути
проявами
тривалих та інвалідизуючих
побічних
реакцій,
спричинених фторхінолонами.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дозволяє
продовжувати
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
для
відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам
необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
через
національну
систему повідомлень.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 0С.
Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.
Невикористаний
лікарський
засіб, що залишається,
необхідно
знищити.

Несумісність.

Левофлоксацин
не можна
змішувати з
гепарином
або
розчинами, що
мають лужну
реакцію (наприклад
з розчином
натрію
бікарбонату),
з іншими
лікарськими
засобами,
окрім лікарських
засобів,
вказаних у
розділі
«Спосіб
застосування
та дози».

Змішування
з іншими
розчинами
для інфузій

Левофлоксацин
сумісний з
такими
розчинами
для інфузій:

– 0,9 %
розчин
хлориду
натрію;

– 5 %
моногідрат
глюкози;

– 2,5
% декстроза у
розчині
Рінгера;

– багатокомпонентні
розчини для
парентерального
харчування
(амінокислоти,
вуглеводи,
електроліти).

Упаковка. По 100 мл
препарату в
контейнерах.
По 1 контейнеру
у плівці в
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Євролайф Хелткеар
Пвт. Лтд.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Хашра № 520, Бхагванпур,
Руркі, Харідвар,
Індія.

Заявник.
ААР ФАРМА
ФЗ-ЛЛС,
Об’єднані
Арабські
Емірати/

AAR PHARMA FZ-LLC, United Arab
Emirates.

Місцезнаходження
заявника
та/або представника
заявника.

Приміщення 702,
7 поверх,
будівля: ДіЕсСі
Тауер, п/с
– 478837, Дубай,
Об’єднані
Арабські
Емірати/Premises
702, 7th Floor, Building:
DSC Tower, Post Box – 478837, Dubai, United Arab Emirates.