ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МЕГАЛІС

(MEGALIS)

Склад:

діюча
речовина: тадалафіл;

1
таблетка
містить 20 мг
тадалафілу;

допоміжні
речовини: натрію
кроскармелоза,
целюлоза
мікрокристалічна
PH 101, лактоза,
моногідрат, кремнію
діоксид
колоїдний, повідон, натрію
лаурилсульфат,
натрію
цитрат дигідрат,
натрію
стеарилфумарат;

покриття:
Instacoat universal Yellow (A05G10382);

склад
покриття: гіпромелоза,
триацетин,
тальк, титану
діоксид (Е 171),
заліза оксид
жовтий (Е 172).

Лікарська
форма.
Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
мигдалеподібної
форми,
жовтого
кольору, з
гравіюванням
«L 64» на одному
боці та гладкі
з іншого.

Фармакотерапевтична
група. Засоби
для
лікування
порушень
ерекції.

Код АТХ G04B E08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Тадалафіл
є
селективним
оборотним
інгібітором
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) — специфічної
фосфодіестерази
типу 5 (ФДЕ 5). Коли
сексуальна
стимуляція
спричиняє
локальне
вивільнення
оксиду азоту,
інгібування
ФДЕ 5 тадалафілом
продукує
підвищені
рівні цГМФ у
печеристому
тілі. Це призводить
до
релаксації
гладких
м’язів і припливу
крові до
тканин
статевого
члена, створюючи
тим самим
ерекцію.
Тадалафіл
при лікуванні
еректильної
дисфункції
не чинить своєї
дії за
відсутності
сексуальної
стимуляції.

Ефект
інгібування
концентрації
цГМФ у
печеристому
тілі також
спостерігається
у
гладких
м’язах
простати,
сечовому
міхурі та їх
судинах, що
переносять
кров до
вищевказаних
органів.
Судинна
релаксація,
яка при цьому
виникає,
викликає підвищення
перфузії
крові та може
бути причиною
зменшення
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози. Ці судинні
ефекти
можуть бути
доповнені
інгібуванням
активності
аферентних
нервів сечового
міхура та
релаксацією
гладких м’язів
простати і сечового
міхура.

Фармакодинамічні
ефекти

Дослідження
in vitro
показали, що
тадалафіл є
селективним
інгібітором
ФДЕ 5. ФДЕ 5 є
ферментом,
який був знайдений
у гладких
м’язах
печеристого
тіла, судинних
і
вісцеральних
гладких
м’язах, скелетних
м’язах,
тромбоцитах,
нирках,
легенях і
мозочку.
Вплив тадалафілу
на ФДЕ 5
сильніший,
ніж на інші
фосфодіестерази.
Дія
тадалафілу
на ФДЕ 5 у 10000
разів
перевищує
його вплив на
ферменти ФДЕ
1, ФДЕ 2 і ФДЕ 4, що
є наявними у
серці, мозку,
судинах,
печінці та
інших
органах. Тадалафіл
у 10000 разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно з
ФДЕ 3, що є
ферментом,
наявним у
серці та
кровоносних
судинах. Ця
селективність
щодо ФДЕ 5 порівняно
з ФДЕ 3 є
важливою,
оскільки ФДЕ 3 є
ферментом,
який
відіграє
певну роль у
скороченні
серцевого м’яза.
Крім того,
тадалафіл
приблизно у

700 разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно з
ФДЕ 6, що є
ферментом,
наявним у
сітківці і
відповідальним
за фототрансдукцію.
Тадалафіл
також у 10000
разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно з ФДЕ
7, ФДЕ 8, ФДЕ 9 і
ФДЕ 10.

Клінічна
ефективність
та безпека

Тадалафіл,
уведений
здоровим
добровольцям,
не виявляв
істотної
різниці
порівняно з
плацебо за
показниками
систолічного
та діастолічного
артеріального
тиску у положенні
пацієнта
лежачи
(середнє
максимальне
зниження 1,6/0,8 мм рт.
ст.
відповідно),
систолічного
та діастолічного
артеріального
тиску у
положенні
пацієнта
стоячи
(середнє
максимальне
зниження 0,2/4,6 мм рт.
ст.
відповідно)
та істотної
зміни частоти
серцевих
скорочень.

Три
клінічні
дослідження
були
проведені за
участю 1504
пацієнтів з
метою
виявлення
періоду початку
ефекту
тадалафілу,
який
продемонстрував
статистично
значуще
покращення
еректильної
функції, а
також
дієвість
протягом 36
годин та
виявлення
ефекту вже
через 16
хвилин після
прийому дози препарату
порівняно з
плацебо.

У процесі
дослідження
впливу
тадалафілу
на зір із
використанням
тесту оцінки
кольорового
сприйняття Farnsworth-Munsell 100 Hue
було
встановлено,
що тадалафіл
не погіршує
розпізнавання
кольорів
(синій/зелений).
Отримані
дані
клінічного
дослідження
підтверджують
низьку
спорідненість
тадалафілу
щодо ФДЕ 6
порівняно з
ФДЕ 5. У процесі всіх
клінічних
досліджень
рідко (<0,1 %)
повідомлялося
про зміни в
розпізнаванні
кольорів.

Було
проведено
три
клінічних
дослідження
за участю
чоловіків
для оцінки потенційного
впливу на
сперматогенез
тадалафілу в дозі 10
мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців) та в
дозі 20 мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців і
одне —
тривалістю 9
місяців) при
частоті
прийому 1 раз
на добу. У процесі двох із
трьох
досліджень спостерігалося
клінічно
незначуще
зниження
кількості та
концентрації
сперми, асоційоване
з прийомом
тадалафілу.
Ці ефекти не
були
пов’язані зі
змінами
інших
характеристик,
таких як рухливість
сперматозоїдів,
морфологія
та рівень
фолікулостимулюючого
гормону в
крові.

Тадалафіл
у дозах від 2
мг до 100 мг
оцінювався у процесі
16 клінічних
досліджень
за участю 3250
пацієнтів,
які включали
пацієнтів із
еректильною дисфункцією
різного
ступеня
тяжкості (помірна,
середньої
тяжкості,
значна),
різної
етіології,
пацієнтів
різного віку
(від 21 до 86
років) та
різних етнічних
груп. У
більшості
пацієнтів
еректильна
дисфункція
спостерігалася
протягом не
менше одного
року. У процесі
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт покращення
стану
становив 81 % у
групі
тадалафілу
порівняно із
35 % у групі
плацебо. Крім
того, у
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
різного
ступеня
тяжкості зафіксовано
покращення
стану під час
прийому
тадалафілу
(коефіцієнт
успішних
спроб
становив 86 %, 83 %
та 72 % у
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
помірної,
середньої та
значної тяжкості
відповідно
порівняно зі
45 %, 42 % та 19 % у групі
плацебо). У процесі
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт
успішних
спроб
становив 75 % у
групі тадалафілу
порівняно із
32 % у групі
плацебо. У процесі
дослідження
тривалістю 12 тижнів
за участю 186
пацієнтів (142
пацієнти
отримували
тадалафіл, 44
пацієнти –
плацебо) із
вторинною
еректильною
дисфункцією щодо
пошкодження
спинного
мозку
тадалафіл виявляв
значне
покращення
еректильної
функції, а у
середньому
коефіцієнт
успішних
спроб при
прийомі тадалафілу
в дозі 10 мг або 20
мг (підбір
дози, застосування
за потреби)
становив 48 % у
групі тадалафілу
порівняно зі
17 % у групі
плацебо.

Діти

Було
проведено
одне
дослідження
за участю
дітей із м’язовою
дистрофією Дюшена
(МДД), у якому не
було
продемонстровано
підтверджених
доказів
ефективності.
Це дослідження
ефективності
тадалафілу
було
рандомізованим,
подвійним
сліпим, плацебо-контрольованим,
у трьох
паралельних
групах за
участю 331
дитини
чоловічої
статі віком від
7 до 14 років із МДД,
які
одночасно
отримували
терапію кортикостероїдами.
Дослідження
включало 48-тижневий
подвійний
сліпий
період, під
час якого
пацієнти
були
розділені на
групи
прийому
тадалафілу 0,3
мг/кг, 0,6 мг/кг
або плацебо
щоденно.
Тадалафіл не продемонстрував
ефективності
у первинній
кінцевій
точці щодо
сповільнення
зниження
швидкості
ходьби,
виміряної за
зміною
дистанції у
тесті зі
6-хвилинною
ходьбою (ТШХ).
Зміна
середнього
значення
дистанції у
ТШХ,
розрахованого
за методом
найменших
квадратів, на
48 тижні
становила 51,0 м
у групі
плацебо порівняно
зі 64,7 м у
групі
тадалафілу 0,3
мг/кг (р=0,307) та 59,1 м
у групі тадалафілу
0,6 мг/кг (р=0,538).
Підтверджену
ефективність
також не було
виявлено і
під час повторних
аналізів
результатів
даного дослідження.
Загальні
результати з
безпеки, отримані
в цьому
дослідженні, у цілому
відповідали
відомому
профілю безпеки
тадалафілу
та небажаним
явищам, очікуваним
у
педіатричній
популяції
МДД при лікуванні
кортикостероїдами.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Тадалафіл
добре
всмоктується
після прийому
внутрішньо.
Середня
максимальна
концентрація
у
плазмі крові
(Сmax)
досягається
в середньому
через 2
години після
прийому.
Абсолютна
біодоступність
тадалафілу
після
прийому
перорально
не встановлювалася. Швидкість і ступінь
всмоктування
тадалафілу
не залежать
від вживання їжі, тому
препарат
можна
застосовувати
незалежно
від вживання
їжі. Час
уведення
дози (ранок
або вечір) не
мав клінічно
значущого
ефекту на
швидкість і ступінь
всмоктування.

Розподіл.
Середній
об’єм розподілу
становить
приблизно 63 л, що вказує на те,
що тадалафіл
розподіляється
у
тканинах. При
терапевтичних
концентраціях
94 % тадалафілу
в плазмі крові
зв’язано
з протеїнами.
На
зв’язування
з протеїнами
не впливає
порушення
функції
нирок.

Менше 0,0005 %
уведеної
дози було
виявлено у спермі
здорових
добровольців.

Метаболізм.
Тадалафіл
метаболізується
переважно ізоформою
3А4 цитохрому
Р450 (CYP).
Основним
циркулюючим
метаболітом
є метилкатехолглюкуронід.
Цей
метаболіт
має активність
щодо ФДЕ 5 у 13000 разів
менше, ніж
тадалафіл.
Таким чином,
очікується,
що метаболіт
не буде
виявляти
клінічної
активності у
концентраціях,
що спостерігаються.

Виведення.
Середній
кліренс
перорального
тадалафілу
становить 2,5
л/годину, а
середній
період
напіввиведення
— 17,5 години
у здорових добровольців.
Тадалафіл
виводиться
переважно у
вигляді
неактивних
метаболітів,
більшою
мірою з фекаліями
(приблизно 61 %
дози) і
меншою — зі сечею
(майже 36 % дози).

Лінійність/нелінійність
фармакокінетики.
Фармакокінетика
тадалафілу у
здорових
добровольців
лінійно
пропорційна
до часу і
дози. У діапазоні
доз від 2,5 мг до
20 мг
експозиція (AUC)
підвищується
пропорційно
дозі.
Постійна концентрація
у
плазмі
крові
досягається
протягом 5
днів при
щоденному прийомі
1 раз на добу.

Фармакокінетика
препарату
однакова у
пацієнтів з
еректильною
дисфункцією та
без неї.

Окремі
групи
населення

Особи літнього
віку.
Здорові
добровольці літнього віку (віком
від 65 років) мали
нижчі
значення
кліренсу
тадалафілу при
прийомі
внутрішньо,
що призводило до
підвищення
на

25 % AUC порівняно
зі здоровими
добровольцями
віком 19–45
років. Цей
віковий
ефект не є
клінічно
значущим і не
потребує
регулювання
дози.

Ниркова
недостатність. У процесі
досліджень із
клінічної
фармакології
із
застосуванням
одиничної
дози тадалафілу
(5–20 мг) AUC тадалафілу
майже
подвоїлася у
пацієнтів зі
слабкою
(кліренс
креатиніну
від 51 до 80 мл/хв)
або помірною
(кліренс
креатиніну
від 31 до 50 мл/хв)
нирковою недостатністю,
а також у
пацієнтів із
останньою
стадією
ниркової
хвороби на
діалізі. У
пацієнтів,
які
знаходилися
на гемодіалізі,
була на 41 % вища,
ніж у
здорових
добровольців.

Впливом
гемодіалізу
на виведення
тадалафілу
можна
знехтувати.

Печінкова
недостатність. AUC тадалафілу
у пацієнтів
зі слабкою та
помірною
печінковою
недостатністю
(класи А та В
за шкалою
Чайлда – П’ю)
є порівнянною
з AUC у
здорових
добровольців
при
застосуванні
дози 10 мг. Дані
щодо безпеки застосування
тадалафілу
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас С за
шкалою
Чайлда – П’ю)
обмежені.
Немає даних щодо
застосування
тадалафілу в дозі 1 раз
на добу
пацієнтам із
печінковою
недостатністю.
Лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
призначення
тадалафілу в
дозуванні 1 раз
на добу.

Пацієнти з
цукровим
діабетом. AUC
тадалафілу у
хворих на діабет
була
приблизно на
19 % нижче, ніж у
здорових
добровольців.
Ця різниця в
експозиції не
потребує
регулювання
дози.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
еректильної
дисфункції у
дорослих
чоловіків.
Препарат
ефективний
за наявності
сексуальної
стимуляції.

Мегаліс
не показаний
для
застосування
жінкам.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
тадалафілу
або до
будь-якого
іншого
компонента
препарату.

У процесі
клінічних
досліджень
тадалафіл
виявив властивість
посилювати
гіпотензивний
ефект
нітратів.
Вважається,
що це є
наслідком
комбінованого
впливу
ефектів
нітратів та
тадалафілу
на шлях оксид
азоту/цГМФ.
Таким чином,
тадалафіл
протипоказано
пацієнтам,
які
застосовують
органічні нітрати
у будь-якій
лікарській
формі (див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Мегаліс не слід
застосовувати
чоловікам зі
серцевими
захворюваннями,
для яких
сексуальна
активність є
небажаною.
Лікарі повинні
зважати на
потенційний
серцевий
ризик
сексуальної
активності
для
пацієнтів зі серцево-судинними
захворюваннями
в анамнезі.

Нижчевказані
групи
пацієнтів зі
серцево-судинними
захворюваннями
не були
включені у
клінічні
дослідження,
тому застосування
тадалафілу
для них
протипоказане:

- пацієнти з
інфарктом
міокарда
протягом останніх
90 днів;

- пацієнти з
нестабільною
стенокардією
або
стенокардією,
що виникає
під час
статевого акту;

- пацієнти зі
серцевою
недостатністю,
що
відповідає
класу 2 або
вище за
класифікацією
Нью-Йоркської
асоціації
серця,
протягом
останніх 6
місяців;

- пацієнти з неконтрольованою аритмією,
артеріальною
гіпотензією (< 90/50 мм рт. ст.) або
неконтрольованою
гіпертензією;

- пацієнти
після
інсульту, що
стався
протягом
останніх 6
місяців.

Мегаліс протипоказаний
пацієнтам із
втратою зору
одного ока в
результаті
неартеріальної
передньої
ішемічної
оптичної нейропатії
(НАПІОН)
незалежно
від того,
було це
пов’язано із
попереднім
впливом
інгібіторів
ФДЕ 5 чи ні.

Супутнє
застосування
інгібіторів
ФДЕ 5, у тому числі
тадалафілу, зі
стимуляторами
гуанілатциклази,
такими як
ріоцигуат,
протипоказано,
оскільки
потенційно це
може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Дослідження
щодо
взаємодій
було проведено
для дозувань
10 мг та 20 мг,
дані надано
нижче. Клінічно
значуща
взаємодія
при
застосуванні
вищих доз не
може бути
виключена,
якщо така
спостерігалася
при
застосуванні
тадалафілу в
нижчих дозах.

Вплив
інших лікарських
засобів на
тадалафіл

Інгібітори
цитохрому CYP450.

Тадалафіл
метаболізується
переважно CYP3A4. Селективний
інгібітор CYP3A4 —
кетаконазол
(200 мг щоденно) —
збільшує AUC тадалафілу
(10 мг) у 2 рази та
Сmax на 15 % щодо
значень AUC і Сmax
одного
тадалафілу.
Кетоконазол
(400 мг на добу)
збільшує AUC тадалафілу
(20 мг) у 4 рази, а Сmax — на 22 %.
Ритонавір,
інгібітор
протеаз (200 мг 2
рази на добу), що
інгібує CYP3A4, CYP2С9, CYP2С19 та CYP2D6, збільшує AUC тадалафілу
(20 мг) у 2 рази, не
змінюючи Сmax. Хоча
специфічні
взаємодії не
були досліджені,
інші
інгібітори
протеази,
такі як саквінавір
та інші інгібітори
CYP3A4, такі
як
еритроміцин,
кларитроміцин,
ітраконазол
та
грейпфрутовий
сік, слід
призначати з
обережністю,
оскільки
очікується,
що при
сумісному
застосуванні
вони підвищуватимуть
концентрацію
тадалафілу в
плазмі
крові. Як
наслідок, може
підвищуватися
частота
виникнення
побічних
реакцій.

Транспортери

Вплив
транспортерів,
наприклад p-глікопротеїнів,
на розподіл
тадалафілу невідомий.
Таким чином,
існує
імовірність
лікарської
взаємодії,
опосередкованої
інгібуванням
транспортерів.

Індуктори
цитохрому CYP450

Індуктор
CYP3A4
рифампіцин
знижує AUC тадалафілу
на 88 %
порівняно зі
значенням AUC при
прийомі лише
тадалафілу (10
мг). Можна припустити,
що таке
зниження
концентрації
призведе до
зниження
ефективності
тадалафілу;
ступінь
зниження
ефективності
невідомий.
Супутнє
застосування
інших
індукторів CYP3A4, таких як
фенобарбітал,
фенітоїн та
карбамазепін,
також може
знижувати
концентрацію
тадалафілу в
плазмі
крові.

Вплив
тадалафілу
на інші
лікарські засоби

Нітрати. У процесі
клінічних
досліджень
тадалафіл (5 мг,
10 мг, 20 мг)
виявляв
властивість
посилювати гіпотензивні
ефекти
нітратів. Таким
чином,
застосування
препарату
Мегаліс
пацієнтами,
які
отримують
лікування
органічними
нітратами у
будь-якій
формі, протипоказано.
Якщо для
пацієнта,
якому
призначено
Мегаліс,
застосування
нітратів є
медичною
необхідністю
при
загрозливому
для життя
стані, то
перед
застосуванням
препаратів
нітратів має
минути не
менше ніж 48
годин після останнього
прийому препарату
Мегаліс. У
такому
випадку
застосування
нітратів повинно
відбуватися
під пильним
медичним
наглядом із належним
моніторингом
гемодинамічних
показників.

Антигіпертензивні
препарати (у тому
числі
блокатори
кальцієвих
каналів)

Під час
сумісного
призначення
тадалафілу (у
дозуванні 5
мг 1
раз на добу
або у вигляді
одноразової
дози по 20 мг) із
блокатором α-адренорецепторів
доксазозином
(4–8 мг на добу)
спостерігалося
значне
посилення
гіпотензивного
ефекту останнього.
Цей ефект
триває до 12
годин і може
проявлятися
окремими
симптомами, в
тому числі у
вигляді
запаморочення.
Така
комбінація
препаратів
не рекомендується
до
застосування.

У процесі
досліджень
взаємодії за
участю
обмеженої
кількості
здорових добровольців
не
повідомлялося
про
вищевказані
ефекти при
сумісному
застосуванні
препарату з
алфузозином
або
тамсулозином.
Слід з
обережністю
призначати
тадалафіл пацієнтам,
які
отримують
лікування
будь-якими
блокаторами α-адренорецепторів,
особливо
особам літнього
віку. Лікування
слід
розпочинати з
мінімального
дозування та
поступово
збільшувати
дозу.

У процесі
досліджень
клінічної
фармакодинаміки
вивчався
потенціал
тадалафілу
посилювати
гіпотензивні
ефекти антигіпертензивних
препаратів.
Досліджувались
основні
класи
препаратів:
блокатори
кальцієвих
каналів
(амлодипін),
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(еналаприл),
блокатори β-адренорецепторів
(метопролол),
тіазидні діуретики
(бендрофлуазид)
та блокатори
рецепторів
ангіотензину
II
(різні типи
та дози,
окремо та в
комбінації з
тіазидними
діуретиками,
блокаторами
кальцієвих
каналів,
блокаторами β-адренорецепторів
та/або
блокаторами α-адренорецепторів).
Тадалафіл (у дозі 10
мг, крім
досліджень
взаємодії з
блокаторами
рецепторів
ангіотензину
II та
амлодипіну,
де вивчався
ефект дози 20
мг) не
виявляв
значущої
взаємодії із
вищеперерахованими
класами
лікарських
засобів. У процесі іншого
дослідження
клінічної
фармакології
досліджувалося
супутнє
застосування
тадалафілу (в
дозі 20 мг) із
декількома
гіпотензивними
препаратами
(до чотирьох).
У пацієнтів,
які приймали
декілька
антигіпертензивних
лікарських засобів,
зміни артеріального
тиску
залежали від
рівня
контролю
артеріального
тиску. Таким
чином, у
пацієнтів із добре
контрольованою
гіпертензією
зниження артеріального
тиску
було
незначним та
відповідало
такому у
здорових добровольців. У
пацієнтів із
неконтрольованою
гіпертензією
зниження
артеріального
тиску було
більшим, хоча
у більшості
хворих таке
зниження артеріального
тиску
не
супроводжувалось
гіпотензивними
симптомами. У
пацієнтів,
які
отримують супутню
терапію
антигіпертензивними
лікарськими
засобами,
застосування
тадалафілу в
дозі 20 мг може
призводити
до зниження
артеріального
тиску, яке
(крім випадку
супутнього
застосування
з блокаторами
α-адренорецепторів)
загалом є
незначним та клінічно
незначущим.
Аналіз даних
третьої фази
клінічного
дослідження
не виявив різниці
у побічних
реакціях, що
виникали у пацієнтів,
які
отримували
лікування
тадалафілом
із супутнім
застосуванням
антигіпертензивних
лікарських засобів
та лікування
тільки
тадалафілом. Незважаючи
на це,
необхідно
надавати
відповідні
рекомендації
щодо
можливого
зниження
артеріального
тиску
пацієнтам,
які лікуються
гіпотензивними
лікарськими
засобами та
Мегалісом.

Ріоцигуат

У процесі доклінічних
досліджень
був
виявлений
адитивний
гіпотензивний
ефект при
супутньому
прийомі
інгібіторів
ФДЕ 5 із
ріоцигуатом.
У процесі
клінічних
досліджень
було
виявлено, що
ріоцигуат
посилює
гіпотензивну
дію інгібіторів
ФДЕ 5. Не було
доказів
сприятливого
клінічного
ефекту цієї
комбінації у
досліджуваній
популяції.
Супутнє
застосування
ріоцигуату з
інгібіторами
ФДЕ 5, у тому числі з тадалафілом,
протипоказано.

Інгібітори
5-α-редуктази

У процесі
клінічного
дослідження,
в якому
порівнювалося
сумісне
застосування
тадалафілу у
дозі 5 мг та
фінастериду
у дозі 5 мг із
прийомом
плацебо та
фінастериду
у дозі 5 мг для
усунення
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози, не
було
виявлено
жодних нових
побічних реакцій.
Проте,
оскільки
дослідження
взаємодії лікарських
засобів з
метою оцінки
ефектів
тадалафілу
та
інгібіторів
5-α-редуктази
не
проводилося,
слід з
обережністю
призначати
тадалафіл
пацієнтам,
які отримують
лікування
інгібіторами

5-α-редуктази.

CYP1А2
субстрати
(наприклад,
теофілін)

У процесі
дослідження
клінічної
фармакології
при прийомі
тадалафілу (у
дозі 10 мг) з
теофіліном
(неселективним
інгібітором
фосфодіестерази)
не
спостерігалося
ніякої
фармакокінетичної
взаємодії. Єдиним
фармакодинамічним
ефектом було
незначне
підвищення
серцевого
ритму (3,5
удара/хв).
Необхідно
враховувати
можливість
виникнення
цього ефекту
при
сумісному застосуванні
тадалафілу
та теофіліну,
незважаючи
на те, що він є
незначним та
не має клінічної
значущості.

Етинілестрадіол
та
тербуталін

Тадалафіл
підвищував
біодоступність
пероральних
лікарських
форм з
етинілестрадіолом.
Таке
збільшення
біодоступності
можна
очікувати
при
сумісному
застосуванні
з
тербуталіном
(перорально),
хоча клінічні
наслідки
цієї
комбінації
невідомі.

Алкоголь

Алкоголь
(середня
максимальна
концентрація
становить 0,08 %) не
впливав на
супутнє
застосування
тадалафілу (в
дозі 10 мг або 20 мг).
Також не
спостерігалося
змін концентрації
тадалафілу
протягом
наступних трьох
годин після
одночасного
прийому алкоголю
з
тадалафілом.
Алкоголь
застосовували
таким чином,
щоб
досягнути
максимального
рівня абсорбції
алкоголю
(прийом натще
після нічного
голодування
та без вживання їжі
протягом 2
годин після
застосування
алкоголю).
Прийом
тадалафілу (у дозі 20
мг) не
призводив до
статистично
значущого
зниження
середніх значень
артеріального
тиску на тлі вживання
алкоголю (0,7
г/кг або
приблизно 180
мл 40 % алкоголю (горілки)
чоловіком з масою тіла

80 кг), проте у
деяких
пацієнтів
спостерігалося
постуральне
запаморочення
та
ортостатична
гіпотензія.
Прийом
тадалафілу
на тлі нижчих
доз алкоголю
(0,6 г/кг) не
спричиняв
гіпотензію, а
запаморочення
спостерігалося
з тією ж
частотою, що
й при прийомі
тільки алкоголю.
Вплив
алкоголю на
пізнавальні
функції не
посилювався
при
супутньому
застосуванні
тадалафілу (в
дозі 10 мг).

Лікарські
засоби, що
метаболізуються
за участю
цитохрому Р450

Не
очікується,
що тадалафіл
спричинятиме
клінічно
значуще
інгібування або
індукування
кліренсу
лікарських
засобів, що
метаболізуються
ізоформами CYP450. У процесі
клінічних
досліджень
було
доведено, що тадалафіл
не інгібує і
не індукує
ізоформи CYP450, у т. ч. CYP3А4, CYP1А2, CYP2D6, CYP2E1, CYP2C9 та CYP2C19.

CYP2С9
субстрати
(наприклад, R-варфарин)

Тадалафіл
(у дозі 10 мг та 20
мг) не мав
клінічно значущого
ефекту на AUC S-варфарину або R-варфарину (CYP2С9
субстрати), а
також не мав
впливу на
протромбіновий
час,
індукований
варфарином.

Ацетилсаліцилова
кислота

Тадалафіл
(у дозі 10 мг та 20
мг) не
потенціював
збільшення
часу
кровотечі,
спричиненої
ацетилсаліциловою
кислотою.

Протидіабетичні
лікарські засоби

Специфічні
дослідження
взаємодії
тадалафілу
із
протидіабетичними
лікарськими засобами
не
проводились.

Особливості
застосування.

Перед
застосуванням
препарату
лікарю слід
зібрати
медичний
анамнез і
провести обстеження
фізичного
стану
пацієнта,
визначити
потенційні
першопричини
еректильної
дисфункції і
доброякісної
гіперплазії передміхурової
залози та
призначити
відповідний курс
лікування.

Перед
початком
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції
лікарі
повинні
зважати на
стан
серцево-судинної
системи
своїх
пацієнтів,
оскільки
існує певний
ступінь
серцевого
ризику,
асоційований
зі
сексуальною
активністю.
Тадалафіл виявляє
судинорозширювальний
ефект, що
може призводити
до
незначного
та
транзиторного
зниження
артеріального
тиску (див.
розділ «Фармакологічні
властивості»)
та
потенціювання
гіпотензивного
ефекту
нітратів
(див. розділ
«Протипоказання»).

Перед
початком
терапії
тадалафілом
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози
необхідно
обстежити
пацієнта для
виключення
можливої
карциноми передміхурової
залози та
ретельно
оцінити стан
серцево-судинної
системи (див.
розділ «Протипоказання»).

Оцінка
еректильної
дисфункції
повинна включати
визначення
потенційної
першопричини
та її належне
лікування
після відповідного
медичного
обстеження.
Невідомо, чи
є ефективним лікарський
засіб
Мегаліс для
пацієнтів,
які
перенесли
операцію на тазових
кістках або
радикальну
простатектомію
без
збереження
нервів.

Серцево-судинна
система

У
постмаркетинговий
період та/або
у процесі
клінічних
досліджень
повідомляли
про серйозні
явища з боку
серцево-судинної
системи, в
тому числі
про інфаркт
міокарда,
раптову
серцеву
смерть,
нестабільну
стенокардію,
шлуночкову
аритмію,
порушення мозкового
кровообігу,
транзиторну
ішемічну
атаку, біль у
грудях,
прискорене
серцебиття та
тахікардію.
Більшість
пацієнтів, у
яких спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори
ризику з боку
серцево-судинної
системи в
анамнезі. У
той же час
наразі
неможливо
точно
встановити,
чи
вищевказані
явища
пов’язані з
факторами
ризику,
застосуванням
тадалафілу,
сексуальною
активністю
пацієнтів
або з
комбінацією
цих чи інших
факторів.

У пацієнтів,
які
отримують
супутнє
лікування
антигіпертензивними
лікарськими засобами,
тадалафіл
може
посилити
зниження
артеріального
тиску. Якщо
розпочато щоденну
терапію препаратом
Мегаліс, слід
розглянути
клінічну
необхідність
підбору дози
антигіпертензивної
терапії.

Необхідно з
обережністю
призначати
Мегаліс
пацієнтам,
які
приймають α1-блокатори,
тому що у
деяких
пацієнтів
одночасний
прийом цих
препаратів
може призвести
до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Не
рекомендується
комбіноване
застосування
тадалафілу
та доксазозину.

Органи зору

Повідомляли
про випадки
погіршення
зору та випадки
НАПІОН під час
застосування
тадалафілу
та інших інгібіторів
ФДЕ 5. Аналіз даних
обcерваційних
досліджень
показав підвищення
ризику
розвитку
гострої
НАПІОН у
чоловіків з
еректильною
дисфункцією
після
застосування
тадалафілу
або інших інгібіторів
ФДЕ 5.
Оскільки
підвищення
такого
ризику
можливе у
всіх пацієнтів,
які
застосовують
тадалафіл,
лікар повинен
попередити
пацієнтів
про
необхідність
негайного
припинення застосування
тадалафілу
та звернення
за медичною
допомогою у
разі
раптової
втрати зору
(див. розділ
«Протипоказання»).

Погіршення
або раптова
втрата слуху

Повідомляли
про випадки
раптової
втрати слуху
після
застосування
тадалафілу.
Незалежно
від того, чи
були наявні
інші фактори
ризику (вік,
наявність
діабету,
гіпертензії
та випадки
втрати слуху
в анамнезі),
пацієнтів
потрібно
попередити
про
необхідність
припинення застосування
тадалафілу
та звернення
за медичною
допомогою у
разі
раптового
погіршення
або втрати
слуху.

Ниркова та печінкова
недостатність

Щоденне
застосування
препарату
Мегаліс не
рекомендується
пацієнтам зі серйозними
порушеннями нирок
у зв’язку з
підвищеною AUC тадалафілу,
обмеженим
клінічним
досвідом та
слабкою
здатністю
впливати на
його кліренс
за допомогою
діалізу.

Клінічні
дані про
призначення
тадалафілу
для
щоденного
застосування
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
функції
печінки (клас
С за шкалою
Чайлда–П’ю)
обмежені.

Застосування
препарату
щоденно як
для лікування
еректильної
дисфункції,
так і для лікування
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози не
оцінювали у
пацієнтів із
печінковою
недостатністю.
Перш ніж
призначити
Мегаліс, лікар
повинен
ретельно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
терапії.

Пріапізм та
анатомічна
деформація
статевого
члена

Якщо у
пацієнта
виникає
ерекція, що
триває 4
години або
більше, йому
необхідно
негайно звертатися
за медичною
допомогою.
Якщо не буде
проведено
негайне
лікування
пріапізму, це
може призвести
до
ушкодження
тканин
статевого члена
та
довготривалої
втрати
потенції.

Необхідно з
обережністю
призначати
Мегаліс
пацієнтам з
анатомічною
деформацією
статевого члена
(наприклад,
кутове
викривлення,
кавернозний
фіброз або
хвороба
Пейроні) або
пацієнтам,
які мають
стани, що
можуть спричиняти
пріапізм
(такі як
серпоподібноклітинна
анемія, мієломна
хвороба або
лейкемія).

Супутнє застосування
з
інгібіторами
CYP3A4

Необхідно з
обережністю
призначати
Мегаліс пацієнтам,
які застосовують
інгібітори CYP3A4
(ритонавір,
саквінавір,
кетоконазол,
ітраконазол,
еритроміцин),
оскільки при
сумісному
застосуванні
з
тадалафілом
спостерігається
збільшення AUC
тадалафілу (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

Супутнє
застосування
з іншими
лікарськими
засобами для
лікування
еректильної
дисфункції

Безпеку та
ефективність
застосування
тадалафілу в
комбінації з
іншими
інгібіторами
ФДЕ 5 або
іншими засобами
для
лікування
еректильної
дисфункції
не
досліджували,
тому
необхідно
інформувати
пацієнтів
про те, що не
слід
приймати
Мегаліс у
подібних
комбінаціях.

Лактоза

Препарат
містить
лактози
моногідрат,
тому
пацієнтам із
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
недостатністю
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не слід
застосовувати
препарат.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Мегаліс
не показаний
для
застосування
жінкам.

Фертильність. Ефекти,
що можуть
вказувати на
погіршення
фертильності,
відмічалися
у собак. У процесі двох
клінічних
досліджень
було
встановлено,
що такий
ефект не
очікується у
людей, хоча у
окремих
чоловіків
спостерігалося
зниження
концентрації
сперми (див.
розділ «Фармакологічні
властивості»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
Мегалісу на
здатність
керувати машинами
та
механізмами
незначний.
Хоча частота
повідомлень
про явища
запаморочення
у процесі
клінічних
досліджень
із
застосуванням
плацебо та у процесі
клінічних
досліджень
із
застосуванням
тадалафілу
була подібна,
пацієнти
повинні знати,
як впливає на
них лікарський
засіб, перш ніж
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.

Ефективність
тадалафілу
зберігається
до 36 годин
після
прийому дози.

Дорослі
чоловіки

Рекомендована
доза
становить 10
мг*
перед
передбачуваною
сексуальною
активністю,
незалежно
від вживання їжі.
Пацієнтам, у
яких тадалафіл
у
дозі 10 мг* не виявляє
адекватного
ефекту, можна
застосовувати
дозу 20 мг.

Препарат
приймають не
менше ніж за 30
хвилин перед
очікуваною
сексуальною
активністю. Ефективність
тадалафілу
зберігається
до 36 годин
після
прийому дози.

Максимальна
рекомендована
частота
прийому — 1 раз на добу.

Тадалафіл
у
дозі 10 мг* та 20 мг
призначений
для
застосування
перед
передбачуваною
сексуальною
активністю та
не
рекомендований
для
щоденного
застосування.

Якщо
передбачається
часте
застосування
Мегалісу
(принаймні 2
рази на тиждень),
режим
щоденного
застосування
нижчих доз
тадалафілу може
бути більш
доцільним,
виходячи з
вибору
пацієнта та
рішення
лікаря. Для
таких пацієнтів
рекомендована
доза
становить 5
мг* на добу
приблизно в
однаковий
час. Дозу
можна зменшувати
до 2,5 мг* на добу,
виходячи з
індивідуальної
толерантності.
Доцільність
тривалого
щоденного застосування
слід
періодично
переоцінювати.

Особливі
популяції
пацієнтів

Чоловіки
літнього
віку. Корекція
дози не
потрібна.

Чоловіки,
які мають
ниркову
недостатність.
Корекція
дози не
потрібна для
пацієнтів із
легкою та
помірною
нирковою
недостатністю.
Для
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю
максимальна
рекомендована
доза
становить 10
мг* при
застосуванні
таблеток
відповідного
дозування.

Чоловіки,
які мають
печінкову
недостатність

Рекомендована
доза тадалафілу
становить 10
мг* перед
передбачуваною
сексуальною
активністю,
незалежно
від вживання
їжі. Клінічні
дані щодо
безпеки
застосування
Мегалісу
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас
С за шкалою
Чайлда – П’ю)
обмежені; у
разі
призначення лікарського
засобу лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики.
Немає даних
щодо
застосування
тадалафілу в
дозі вище 10 мг*
пацієнтам із
печінковою
недостатністю.

Чоловіки, які
мають
цукровий діабет

Корекція
дози не
потрібна.

*Застосовувати
лікарські
засоби
тадалафілу у
відповідному
дозуванні.

Діти.

Мегаліс не
призначений
для
застосування
дітям віком
до 18 років.

Передозування.

Симптоми.
При
одноразовому
застосуванні
здоровими
добровольцями
тадалафілу в
дозі до 500 мг і
при
багаторазовому
застосуванні
тадалафілу
пацієнтами до
100 мг на добу
небажані
ефекти були
аналогічні
тим, що
спостерігалися
при
застосуванні
менших доз
препарату.

Лікування.
У
разі
передозування,
якщо треба,
слід застосовувати
стандартну
симптоматичну
терапію. На
елімінацію
тадалафілу
гемодіаліз
впливав
неістотно.

Побічні
реакції.

Короткий
опис профілю
безпеки

Небажаними
ефектами, про
які
повідомлялося
найчастіше
при
лікуванні
еректильної дисфункції
або
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози, були
головний
біль,
диспепсія,
біль у спині,
міалгія, частота
виникнення
яких
зростала зі
збільшенням
дози
тадалафілу.
Побічні реакції
були
короткотривалими,
загалом від легких
до помірних.
Більшість
випадків появи
головного болю
при
щоденному
прийомі
тадалафілу
спостерігалася
протягом
перших 10–30 діб
після
початку
лікування.

Нижченаведена
таблиця
містить дані щодо
побічних
реакцій зі
спонтанних
повідомлень
та
плацебо-контрольованих
клінічних досліджень
(включали у
цілому 8022 пацієнти,
які
отримували
тадалафіл, та
4422 пацієнти,
які
отримували
плацебо) із
застосування
тадалафілу за
потребою та
щоденного
застосування
для
лікування
еректильної
дисфункції і
щоденного
застосування
для
лікування
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози.

Побічні
реакції,
наведені
нижче,
вказані відповідно
до такої
класифікації
частоти їх
виникнення: дуже
часто (≥1/10),
часто (≥1/100 та <1/10),
нечасто (≥1/1000 та
<1/100), рідко (≥1/10000  та  <1/1000),
дуже рідко (<1/10000),
частота
невідома (частота
не може бути
встановлена,
виходячи з
наявних
даних).

Дуже
часто

Часто

Нечасто

Рідко

З
боку
імунної
системи

Реакції
гіперчутливості

Ангіоневротичний
набряк2

З
боку
нервової
системи

Головний
біль

Запаморочення

Порушення
мозкового
кровообігу1
(включаючи
геморагічні
явища),
втрата свідомості,
транзиторна
ішемічна
атака1,
мігрень2,
судоми2,
транзиторна
амнезія

З
боку
органів
зору

Нечіткий
зір,
відчуття
болю в очах

Дефекти
поля зору,
набряк
повік,
кон’юнктивальна
гіперемія,
НАПІОН2,
оклюзія вен
сітківки2

З
боку
органів
слуху та
рівноваги

Дзвін
у вухах

Раптова
втрата
слуху

З
боку
серцевої
системи1

Тахікардія,
прискорене
серцебиття

Інфаркт
міокарда,
нестабільна
стенокардія2,
шлуночкова
аритмія2

З
боку
судинної
системи

Припливи

Артеріальна
гіпотензія3,
артеріальна
гіпертензія

З
боку
респіраторної
системи

Закладеність
носа

Диспное,
носова
кровотеча

З
боку травної
системи

Диспепсія

Абдомінальний
біль,
блювання,
нудота,
гастроезофагеальний
рефлюкс

З
боку шкіри
та
підшкірних
тканин

Висипання

Кропив’янка,
синдром Стівенса–Джонсона2,
ексфоліативний
дерматит2,
гіпергідроз

(підвищене потовиділення)

З
боку
опорно-рухового
апарату,
сполучної та
кістково-м’язової
тканини

Біль
у спині,
міалгія,
біль у
кінцівках

З
боку нирок
та сечовидільної
системи

Гематурія

З
боку
репродуктивної
системи

Подовжена
ерекція

Пріапізм,
кровотеча
зі  статевого
члена,
гемоспермія

Загальні
розлади та
стан у місці
введення

Біль
у грудях1,

периферичні
набряки,
підвищена
втомлюваність

Набряк
обличчя2,
раптова
серцева
смерть1,2

1 Більшість
пацієнтів, у
яких
спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори ризику
з боку
серцево-судинної
системи в
анамнезі
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

2 Побічні
реакції із
постмаркетингових
досліджень,
які не
спостерігалися
у процесі
плацебо-контрольованих
клінічних
досліджень.

3 Частіше
повідомлялося
у разі
застосування
тадалафілу
разом з
антигіпертензивними
засобами.

Окремі
побічні
реакції.
Повідомлялось
про трохи
вищу частоту
аномалій на
ЕКГ, насамперед
про
синусову
брадикардію,
у пацієнтів,
які отримували
тадалафіл 1
раз на добу,
порівняно з
пацієнтами,
які приймали
плацебо. Більшість
цих аномалій
на ЕКГ не
були
пов’язані з
проявом
побічних
реакцій.

Особливі
групи
пацієнтів. Дані
щодо
застосування
тадалафілу
пацієнтам
віком від

65 років у процесі клінічних
досліджень
як для
лікування
еректильної
дисфункції, так
і для
лікування
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози
обмежені. У процесі
клінічних
досліджень
під час
застосування
тадалафілу за
потребою (у дозі 20
мг) для
лікування
еректильної
дисфункції
діарея
частіше
виникала у
пацієнтів
віком від 65 років.
У процесі
клінічних
досліджень
під час
застосування
тадалафілу в
дозі 5 мг 1 раз
на добу для
лікування
доброякісної
гіперплазії передміхурової
залози явища
запаморочення
та діареї
частіше
спостерігалися
у пацієнтів віком
від 75 років.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
схвалення
лікарського
засобу
дозвільними
органами є
важливою процедурою.
Це дає змогу
здійснювати
постійний
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
цього
лікарського
засобу.
Медичних
працівників
просять повідомляти
про усі
підозрювані
побічні реакції
через
національні
системи
повідомлень.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С
в
оригінальній
упаковці.

Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 1
або 2, або 4
таблетки у
блістері; по 1
блістеру у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

МАКЛЕОДС
ФАРМАСЬЮТИКАЛС
ЛІМІТЕД.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Віледж
Тхеда, ПО
Лодхімайра,
Техсіл Бадді,
Дістрікт
Солан,
Хімачал
Прадеш, 174101,
Індія.