ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Рифампіцин
75
мг/Ізоніазид
50
мг/Піразинамід
150 мг

(Rifampicin 75 mg/Isoniazid 50 mg/Pyrazinamide 150 mg)

Склад:

діючі
речовини: рифампіцин,
ізоніазид,
піразинамід;

1
таблетка
диспергована містить рифампіцину
75 мг,
ізоніазиду 50 мг,
піразинаміду
150 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон,
повідон,
шелак, натрію
кроскармелоза,
аспартам (Е 951),
магнію
стеарат, смакова
добавка
Полуниця.

Лікарська
форма. Таблетки
дисперговані.

Основні
фізико-хімічні
властивості: круглі,
двоопуклі
таблетки без
оболонки червонувато-коричневого
кольору з
вкрапленнями,
з глибокою
рискою з
одного боку і
гладкі з
іншого боку.

Фармакотерапевтична
група. Комбіновані
протитуберкульозні
засоби.

Код АТХ J04A M05.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Рифампіцин

In vitro рифампіцин
чинить
бактерицидну
дію проти
широкого
кола
мікроорганізмів,
включаючи
мікобактерію
туберкульозу.
Дія
рифампіцину
полягає в
гальмуванні
ДНК-залежної
РНК-полімерази,
що пригнічує
транскрипцію.
При туберкульозі
рифампіцин
діє
бактерицидно
як на
внутрішньоклітинні,
так і на
позаклітинні
мікроорганізми.
Можливе
виникнення
бактеріальної
резистентності,
що є
результатом
змін у ключовому
ферменті
(РНК-полімераза).

Ізоніазид

Ізоніазид
має високу
активність
щодо мікобактерій
туберкульозу.
Чинить
бактерицидну
дію in vitro та in vivo проти
мікобактерій. Механізм
його дії
пов’язаний з
пригніченням
синтезу
міколієвих
кислот із
довгим ланцюгом,
які є
компонентами
клітинної
оболонки
мікобактерій. Стійкість
до ізоніазиду
виникає
швидко, якщо
його
застосовують
як
монопрепарат
для
лікування
клінічних
захворювань,
спричинених
мікобактеріями.

Піразинамід

Піразинамід
– це проліки,
що
перетворюються
в активну
форму
піразинову
кислоту,

мікобактеріальним
ферментом,
піразинамидазою,
а також за
рахунок
печінкового
метаболізму.
Піразинові
кислоти є
бактерицидними
до мікобактерій
туберкульозу
в кислому
середовищі,
та неактивні
у
нейтральному
середовищі. Точний
механізм дії
піразинаміду
невідомий.

Піразинамід
неактивний
щодо
атипових мікобактерій.
Резистентність
розвивається
швидко, якщо
піразинамід
застосовується
як єдиний протитуберкульозний
агент.

Фармакокінетика.

Рифампіцин

Всмоктування

Рифампіцин
швидко
всмоктується
з травного
тракту. Його
біодоступність
становить 90-95 % у
дорослих, але
може бути
нижчою у
дітей. Одночасне
вживання їжі
затримує
всмоктування
та зменшує пікову
концентрацію,
але не
зменшує
біодоступність
рифампіцину.

Після
одноразового
прийому 4
таблеток комбінації
рифампіцину
75 мг,
ізоніазиду 50
мг, піразинаміду
150 мг у
здорових
добровольців
у порівнянні
з трьома
окремими
лікарськими
засобами, що
застосовувались
разом (1
капсула
рифампіцину
300 мг, 2 таблетки
ізоніазиду 100
мг та 1
таблетка
піразинаміду
500 мг) середнє
(±SD) значення
рифампіцину Cmax становило
4936,081 нг/мл (±1698,0471), а
відповідне
значення AUC0-t становило
28848,06416 нг*год/мл (±7656,896577)
та значення AUC0-∞ становило
30239,82595 нг*год/мл
(±8063,180438). Середнє
(±SD) значення
рифампіцину tmax становило
1,437 (±0,7894) години.

Середнє (±SD)
значення
дезацетил
рифампіцину Cmax становило
806,948 нг/мл (±268,7492), а
відповідне
значення AUC0-t становило
8474,43008 нг*год/мл
(±3481,252315) та
значення AUC0-∞ становило
8784,25837 нг*год/мл
(±3475,585584). Середнє
(±SD) значення
дезацетил
рифампіцину tmax становило
4,129 (±1,7069) години.

Розподіл

Рифампіцин
зв’язується
з білками
плазми крові
на 60-90 %, його
розподіл
становить
приблизно 0,9
л/кг.
Концентрації
рифампіцину
у цереброспінальній
рідині мають
такі самі
показники, як
і
незв’язаного
рифампіцину
в плазмі
крові.
Рифампіцин
легко
проникає
через
плацентарний
бар’єр.

Метаболізм

Рифампіцин
метаболізується
шляхом
гідролізу та
дезацетилювання
до кількох
метаболітів,
включаючи
активний
метаболіт
дезацетилрифампіцин.
Рифампіцин
індукує свій
власний
метаболізм,  після  застосування  повторних
доз
біодоступність
зменшується
приблизно до
70 %, а наявний
кліренс
збільшується.

Виведення

Період
напіввиведення
рифампіцину  після  застосування  однієї  дози  становить
приблизно 3
години. Після
повторних доз
цей показник
зменшується
приблизно до
1-2 годин.
Рифампіцин
та його
метаболіти
виводяться
переважно з
жовчю,  рифампіцин
також проходить
ентерогепатичну
циркуляцію.
Приблизно 25 %
дози
виводиться
із сечею.

Ізоніазид

Всмоктування

Після  перорального  застосування  ізоніазид  швидко
всмоктується,
біодоступність
становить ≥ 80 %,
а пікова
концентрація
в сироватці
крові
досягається
через 1-2 години.
Швидкість і
ступінь
всмоктування
знижуються,
коли
ізоніазид
застосовують
з їжею.
Ізоніазид
зазнає
помітного
пресистемного
(першого
пасового)
обміну в
стінці тонкого
кишечнику та
печінки.

Після
застосування
одноразово 4
таблеток
диспергованих
комбінації
рифампіцину
75 мг,
ізоніазиду 50
мг, піразинаміду
150 мг у
здорових
добровольців
у порівнянні
з трьома
окремими
лікарськими
засобами, що
застосовувались
разом (1 капсула
рифампіцину
300 мг, 2 таблетки
ізоніазиду 100
мг та 1
таблетка
піразинаміду
500 мг) середнє
(±SD) значення
ізоніазиду Cmax становило
4055,229 нг/мл (±1392,2055), а
відповідне
значення AUC0-t становило
18414,26178 нг*год/мл
(±9678,753354) та
значення AUC0-∞ становило
19299,75635 нг*год/мл
(±10117,638931). Середнє
(±SD) значення
ізоніазиду tmax становило
0,891 (±0,5203) години.

Розподіл

Ізоніазид
розподіляється
в організмі з
явним
обсягом
розподілу
від 0,57 до 0,76 л/кг.
Рівень
зв’язування
з білками
плазми крові
дуже низький
(0-10 %).

Метаболізм

Ізоніазид
зазнає
інтенсивного
метаболізму,
що
відбувається
в клітинах
слизової оболонки
тонкого
кишечнику та
печінки. Ізоніазид
інактивується
насамперед
шляхом ацетилювання.
Згодом
ацетил-ізоніазид
додатково
гідролізується.
Ацетилювання
ізоніазиду
залежить від
генетично
визначеного
метаболізму
окремих
пацієнтів,
які
називаються
швидкими або
повільними
ацетиляторами
(це пов’язано
з генетичним
поліморфізмом
у метаболічному
ферменті
N-ацетилтрансферазі).
Різні
етнічні
групи
містять
різні пропорції
ацетиляторних
фенотипів.
Статус
ацетилятора
є визначальним
у
ефективності
ізоніазиду в
певній дозі.

Ефективність
у швидких
ацетиляторів
становить
приблизно
половину від
такої у повільних
ацетиляторів
при
застосуванні
ізоніазиду в
однаковій
дозі.

Виведення

До 95 % ізоніазиду
виділяється
із сечею
протягом 24 годин,
переважно у
вигляді
неактивних
метаболітів.
Менше 10% дози
виводиться з
калом. Основними
продуктами
виведення із
сечею є N-ацетилізоніазид
та
ізонікотинова
кислота.

Піразинамід

Всмоктування

Піразинамід
практично
повністю
всмоктується
зі шлунково-кишково
тракту.

Після
застосування
одноразово 4
таблеток диспергованих
комбінації
рифампіцину
75 мг,
ізоніазиду 50
мг,
піразинаміду
150 мг у здорових
добровольців
у порівнянні
з трьома окремими
лікарськими
засобами, що
застосовувались
разом (1
капсула
рифампіцину
300 мг, 2 таблетки
ізоніазиду 100
мг та 1 таблетка
піразинаміду
500 мг) середнє
(±SD) значення піразинаміду
Cmax становило
11809,477 нг/мл (±2329,8449), а
відповідне
значення AUC0-t становило
159756,87289 нг*год/мл
(±22996,485544) та
значення AUC0-∞ становило
169963,05716 нг*год/мл
(±22545,085011). Середнє
(±SD) значення
піразинаміду
tmax становило
1,186 (±0,7606) години.

Розподіл

Піразинамід
розподіляється
у більшості рідин
і тканин
організму.

обсяг
розподілу
повідомляється
як 0,57-0,84 л/кг.
Рівень
зв'язування
піразинаміду
з білками
плазми крові є
низьким та
становить 10-20 %.

Метаболізм

Піразинамід
гідролізується
мікросомальною
деаміназою
до активного
метаболіту піразинової
кислоти, яка
потім
гідроксилюється
ксантиноксидазою
до
5-гідроксипіразинової
кислоти.

Виведення

Піразинамід
виводиться
нирками,
переважно у
формі різних
метаболітів.

Приблизно 3 %
дози
піразинаміду  виводиться
у
незміненому
вигляді.
Період
напіврозпаду

піразинаміду
становить
приблизно 10
годин. Період
напіввиведення
активного метаболіту

піразинової
кислоти
після
застосування
однієї дози
становить
приблизно 10-20
годин.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
призначений
для
початкової
фази
лікування
туберкульозу
у дітей,
викликаного Mycobacterium
tuberculosis відповідно
до
керівництв
ВООЗ.

Протипоказання.

Гіперчутливість
до діючих
речовин або
до допоміжних
речовин.

Гостра
печінкова
недостатність,
жовтяниця
або тяжкі
порушення
функцій
печінки.

Подагра в
стадії
загострення.

Одночасне
застосування
препарату з
вориконазолом,
будь-якими
інгібіторами
ВІЛ-протеази,
біцтегравіром,
елвітегравіром
/ кобіцистатом,
етравірином,
рилпівіріном
або деякими
противірусними
препаратами,
призначеними
для
лікування
хронічного
гепатиту С,
протипоказане.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій. Рифампіцин
є дуже
сильним
індуктором
печінкової
та кишкової
ферментної
системи цитохрому
Р450, а також
системи
глюкуронізації
та
транспортної
системи
Р-глікопротеїнів.
Застосування
рифампіцину
з
препаратами,
які
проходять
біотрансформацію
за допомогою
цих
метаболічних
шляхів,
найімовірніше,
прискорить
виведення
деяких
препаратів.
Такий ефект
максимально
зростає
приблизно
через 10 днів
лікування і
поступово
повертається
до норми
протягом 2
або більше
тижнів після
припинення
застосування
препарату. Це
слід
враховувати
при
застосуванні
його з іншими
лікарськими засобами.
Для
підтримання
оптимальної
терапевтичної
концентрації
в крові дози
лікарських
засобів, що
метаболізуються
цими
ферментами,
можуть
потребувати
корекції на
початку або
після
припинення
одночасного
застосування
з
рифампіцином/ізоніазидом/піразинамідом
у формі
таблеток
диспергованих.
Ізоніазид
діє як
інгібітор
ферментів CYP2C19 і
CYP3A4, що може
збільшити
концентрації
лікарських
засобів, які
переважно
виводяться
за допомогою
цих
ферментів.
Однак при
одночасному
застосуванні
з
рифампіцином
або з комбінацією
рифампіцину/ізоніазиду
такі ефекти,
імовірно,
перевищуватимуть
індукцію печінкових
ферментів за
рахунок дії
рифампіцину.
За даними
доступних
досліджень,
більш імовірно,
що кліренс
лікарських
засобів буде
збільшуватися
за рахунок
дії
рифампіцину,
а не
зменшуватись
внаслідок
дії
ізоніазиду.Слід
уникати
одночасного
застосування
ізоніазиду з
іншими
гепатотоксичними
або нейротоксичними
препаратами
через
можливе
збільшення його
гепатотоксичної
і
нейротоксичної
дії. Головним
чином за
рахунок
наявності в
його складі
рифампіцину,
препарат
може взаємодіяти
іншими
лікарськими
засобами,
зменшуючи
насамперед
дію
препаратів,
знижувати їх
ефективність
та
збільшуючи
ризик
терапевтичної
недостатності.
При
одночасному
прийомі
можливе
клінічно
значуще
зменшення
ефективності
лікарських
засобів. Тому
при призначенні
лікарських
засобів
одночасно з
препаратом
Рифампіцин 75
мг/Ізоніазид
50 мг/Піразинамід
150 мг слід
враховувати
можливість
їх взаємодії.
Нижче
наведений
перелік
лікарських взаємодій
із
препаратом
Рифампіцин 75
мг/Ізоніазид
50
мг/Піразинамід
150 мг не є
повним та відображає
тільки
передбачувані
види взаємодій.
Інформація,
наведена в
таблиці, значною
мірою
базується на
даних з
досліджень у
дорослих.

Лікарські
засоби за
терапевтичними
групами

Взаємодії

Рекомендації
щодо
одночасного
застосування

ІНФЕКЦІЇ

Антиретровірусні
засоби

Нуклеозидні
аналоги

Зидовудин/рифампіцин

Зидовудин
AUC ↓ 47 %

Клінічне
значення
зниження
рівня
зидовудину
невідоме.

Коригування
дози
зидовудину
не було достатньо
оцінено.

Диданозин

Диданозин
може
зменшити
метаболізм
піразинаміду.

Коригування
дози не
потрібне,
проте слід контролювати
побічні
реакції
(наприклад, артралгію).

Ламівудин

Емтрицитабін

Взаємодії
не
очікується.

Коригування
дози не
потрібне.

Ставудин

Підвищений
ризик
дистальної
сенсорної нейропатії
при
застосуванні
з
ізоніазидом.

При
одночасному
застосуванні
рифампіцину,
ізоніазиду,
піразинаміду
з
саквінавіром
слід
ретельно
контролювати
побічні
реакції.

Тенофовіру
алафенамід/
емтрицитабін/рифампіцин

Одночасне
застосування
рифампіцину,
індуктора P-gp,
може
знизити
концентрацію
тенофовіру
алафенаміду
в плазмі
крові, що
може призвести
до втрати
терапевтичного
ефекту та
розвитку
резистентності.

Одночасне
застосування
не
рекомендоване.

Тенофовіру
дизопроксилу
фумарат/рифампіцин

Тенофовір
AUC ↓ 13 %

Коригування
дози не
потрібне.

Абакавір/рифампіцин

Рифампіцин
може
знизити
рівень
абакавіру
через
індукцію
глюкуронізації.

При
одночасному
застосуванні
слід ретельно
контролювати
ефективність
абакавіру.

Ненуклеозидні
аналоги

Ефавіренц/рифампіцин

Ефавіренц
AUC ↓ 26 %

При
одночасному
лікуванні
можна
розглянути
збільшення
дози
ефавіренцу
до 800 мг 1 раз на
добу.

Невірапін/рифампіцин

Невірапін AUC
↓ 58 %

Не
встановлено
відповідних
доз
невірапіну
при
одночасному
прийомі з
рифампіцином.
Безпека
даної
комбінації
не відома,
тому одночасне
застосування
цих
препаратів
не
рекомендується.

Етравірин/рифампіцин

Рифампіцин
значно зменшує
дію
етравірину.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Рилпівірин/рифампіцин

Рилпівірин
AUC ↓ 80%

Препарат не
слід
застосовувати
з рилпівірином.

Інгібітори
протеази

Фозампренавір/рифампіцин

Атазанавір (також
атазанавір
з
кобіцистатом)

Дарунавір (також
атазанавір
з
кобіцистатом)

Фосампренавір

Індинавір

Лопінавір

Нелфінавір

Ритонавір

Саквінавір

Типранавір

Ефективність
інгібіторів
протеази (ІП)
буде
знижена до
субтерапевтичного
рівня за рахунок
взаємодії з
рифампіцином.
Рифампіцин
також знижує
рівні
кобіцистату  (застосовується
для
посилення
ефекту
атазанавіру
і дарунавіру)
та може
призвести
до втрати
терапевтичного
ефекту та
розвитку
резистентності.

Препарат
не слід
застосовувати
з ІП.

Інші
противірусні
лікарські
засоби

Біктегравір/рифампіцин

Біктегравір
AUC ↓ 75%

Препарат не
слід
застосовувати
одночасно з
біктегравіром.

Ралтегравір/рифампіцин

Ралтегравір
AUC ↓ 40 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо це
необхідно,
дозу ралтегравіру
збільшують
до 600 мг 1 раз на
добу.

Долутегравір/рифампіцин

Долутегравір
AUC ↓ 54 %

При
одночасному
застосуванні
з препаратом
рекомендована
корекція
дози до 50 мг 2
рази на добу.
Дітям слід
призначати
дозу залежно
від маси
тіла двічі
на добу.

Елвітегравір/кобіцистат/

рифампіцин

Рифампіцин
може
призвести
до
суттєвого
зниження концентрації
елвітегравіру
та
кобіцистату
в плазмі
крові та
втрати
терапевтичного
ефекту та
розвитку
резистентності.

Одночасне
застосування
протипоказане.

Маравірок/рифампіцин

Маравірок
AUC ↓ 63 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з
препаратом.
Якщо це необхідно,
дозу
маравіроку
збільшують
до 600 мг 1 раз на
добу.

Противірусні
засоби для
лікування
гепатиту С

Даклатасвір

Дасабувір

Елбасвір/гранзопревір

Глекапревір/пібрентасвір

Ледіпасвір/софосбувір

Омбітасвір/паритапревір/
ритонавір (з
дазабувіром
або без
нього)

Симепревір

Софосбувір
(з або без
велпатасвір,
з або без
воксилапревіру)/

Рифампіцин
може
знизити
ефективність
противірусних
засобів
прямої дії,
що застосовуються
для
лікування
хронічного
гепатиту С.

Одночасне
застосування
препарату з
цими противірусними
засобами не
рекомендоване
або може
бути
протипоказане.

Протигрибкові
лікарські
засоби

Кетоконазол/рифампіцин

Кетоконазол AUC
↓80 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо це
необхідно, дозу
кетоконазолу
слід
збільшити.

Флуконазол/рифампіцин

Флуконазол
AUC ↓23 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо це
необхідно,
дозу флуконазолу
слід
збільшити.

Ітраконазол/рифампіцин

Ітраконазол
AUC ↓> 64–88 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з
препаратом.

Вориконазол/рифампіцин

Вориконазол
AUC ↓96 %

Одночасне
застосування
з
препаратом
протипоказане.
У разі
необхідності
рифампіцин
можна бути
замінити
рифабутином.

Антибіотики/протитуберкульозні
засоби

Кларитроміцин/рифампіцин

Середня
концентрація
кларитроміцину
в сироватці

↓
85%. Рівень 14-OH
кларитроміцину
не
змінюється.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Хлорамфенікол/рифампіцин

Індивідуальні
звіти
показали
зниження ефективності
хлорамфеніколу
на 60–80 %.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Ципрофлоксацин/

рифампіцин

Значимої
взаємодії
не
спостерігалося.

Корекція
дози не
потрібна.

Офлоксацин

Левофлоксацин

Посилює
побічні
реакції
(наприклад,
гепатобіліарні,
з боку
шлунково-кишкового
тракту, скелетно-м`язової
системи), що
призводять
до припинення
терапії

Одночасне
застосування
з обома
фторхінолонами
не
рекомендоване.
За
необхідності
слід
ретельно
контролювати
побічні
реакції.

Доксициклін/рифампіцин

Доксициклін
AUC ↓50–60 %

Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
дозу
доксицикліну
слід збільшити
удвічі.

Метронідазол/рифампіцин

Метронідазол
AUC в/в ↓33 %

Клінічне
значення
взаємодії
невідоме. Корекція
дози не
потрібна.
Слід
контролювати
ефективність
лікування.

Сульфаметоксазол/

рифампіцин

Сульфаметоксазол
AUC↓23 %

Взаємодія,
вірогідно, є
клінічно
незначущою.
Слід
контролювати
ефективність
сульфаметоксазолу.

Триметоприм/рифампіцин

Триметоприм AUC ↓47
%

Може
бути
необхідним
збільшення
дози триметоприму.

Слід
контролювати
ефективність
триметоприму.

Етіонамід/рифампіцин

Рифампіцин
та
етіонамід
не слід
застосовувати
одночасно
через
збільшення
ризику гепатотоксичності.

Протималярійні
засоби

Хлорохін/рифампіцин

Емпіричні
дані
відсутні. У
зв’язку з
тим, що
хлорохін
проходить
поліморфний
печінковий
метаболізм,
вірогідне
зниження
його рівнів
при застосуванні
з
рифампіцином.
Слід уникати
одночасного
застосування
з
препаратом.

Атовакін/рифампіцин

Атовакін
AUC ↓50 %

Рифампіцин
AUC ↑30 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Мефлокін/рифампіцин

Мефлокін
AUC ↓68 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Амодіахін/рифампіцин

Емпіричні
дані
відсутні. У
зв’язку з
тим, що
амодіахін
піддається
печінковому
метаболізму,
вірогідне
збільшення
його кліренсу
при
застосуванні
з
рифампіцином.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Хінін/рифампіцин

Хінін
AUC ↓~ 80 %, що значно
збільшує
частоту
загострень
малярії.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
дозу хініну
слід
збільшити.

Лумефантрин/рифампіцин

Емпіричні
дані
відсутні.
Оскільки,
лумефантрин
метаболізується
за участі CYP3A,
при одночасному
застосуванні
може
спостерігатись
зниження
концентрації.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Артемізин
та його
похідні /рифампіцин

Емпіричні
дані
відсутні.

При
одночасному
застосуванні,
може спостерігатись
зниження
концентрації
артемізину
та його
похідних.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Аналгетики,
жарознижувальні,
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

Морфін/рифампіцин

При
пероральному
застосуванні
AUC ↓30 %

Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
слід контролювати
ефективність
та
розглянути
необхідність
збільшення
дози.

Кодеїн/рифампіцин

Плазмові
рівні
морфіну,
активного
метаболіту
кодеїну,
ймовірно, будуть
суттєво
зменшені.

Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
слід контролювати
ефективність
та
розглянути
необхідність
збільшення
дози
кодеїну.

Метадон/рифампіцин

Метадон AUC ↓33-66 %

Слід
контролювати
стан
пацієнтів
через можливе
виникнення
синдрому
відміни,
може бути
необхідним
збільшення
дози метадону

Ацетамінофен
(парацетамол)/рифампіцин/
ізоніазид

Рифампіцин
може
збільшити

глюкуронізацію
парацетамолу

і знизити
ефективність
останнього.

Також може
підвищитися
ризик
гепатотоксичності
при
одночасному
застосуванні

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Протисудомні
засоби

Карбамазепін/рифампіцин/ізоніазид

Очікується,
що
рифампіцин
знизить
сироваткову
концентрацію
карбамазепіну.

Одночасне
застосування
карбамазепіну
та
ізоніазиду
може
підвищити ризик
гепатотоксичності.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Фенобарбітал/рифампіцин/

ізоніазид

Фенобарбітал
і
рифампіцин
є сильними
індукторами
печінкових
ферментів,
вони можуть
знизити
концентрацію
в плазмі
крові один
одного.

Також
одночасне
застосування
фенобарбіталу
та ізоніазиду
може
підвищити
ризик
гепатотоксичності.

Препарати
слід
застосовувати
з обережністю,
необхідно
контролювати
клінічну
ефективність
і, якщо
можливо,
плазмові
концентрації.

Фенітоїн/рифампіцин/
ізоніазид

Фенітоїн
в/в AUC ↓42 %

Одночасне
застосування
фенітоїну
та  ізоніазиду
може
підвищити
ризик
гепатотоксичності.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Вальпроєва
кислота/рифампіцин

Оскільки
вальпроєва
кислота
виводиться за
рахунок
печінкового
метаболізму,
включаючи
глюкуронізацію,
зменшення рівня
вальпроєвої
кислоти в
плазмі
крові, ймовірно,
пов’язане з
одночасним
застосуванням
рифампіцину.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
слід
ретельно
контролювати
ефективність
і, якщо це
можливо,-
рівень вальпроєвої
кислоти.

Ламотриджин/рифампіцин

Ламотриджин
AUC ↓45 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
дозу
ламотриджину
слід
відповідно
збільшити.

Імунодепресанти

Циклоспорин/рифампіцин

Рифампіцин
може
суттєво
підвищити
кліренс
циклоспорину.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
слід
ретельно
контролювати
рівень
концентрації
циклоспорину
в плазмі крові
та відповідно
змінювати
дозу
(підвищення
дози циклоспорину
у 3–5 разів
може бути
необхідним)

Такролімус/рифампіцин

Такролімус
в/в AUC ↓35 %;

AUC
перорально
↓70 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо
одночасне
лікування
необхідне,
слід
ретельно
контролювати
рівень
концентрації
в плазмі
крові та
відповідно
підвищити
дозу такролімусу.

Лікарські
засоби для
лікування
серцево-судинної
системи

Варфарин/рифампіцин/
ізоніазид

Варфарин
AUC ↓85 %

Слід
уникати
одночасного
застосування

Атенолол/рифампіцин

Атенолол
AUC ↓19 %

Корекція
дози не
потрібна.

Верапаміл/рифампіцин

S-верапаміл: загальний
кліренс у
плазмі після
перорального
застосування
збільшується
у 32 рази
порівняно
зі
збільшенням
у 1,3 раза після
в/в введення

Одночасне
пероральне
застосування
препаратів
не
рекомендується.
При
внутрішньовенному
застосуванні
слід
контролювати
терапевтичний
ефект. Може бути
необхідна
корекція
дози.

Дигоксин/рифампіцин

AUC
(перорально)
↓30 %

При
одночасному
застосуванні
слід контролювати
ефективність
та
концентрацію
в плазмі
крові
дигоксину. Може
бути
необхідним
збільшення
дози.

Лідокаїн/рифампіцин

Кліренс
лідокаїну
в/в ↑15 %

Корекція
дози не
потрібна.

Амлодипін/рифампіцин

Амлодипін,
як і інші
блокатори
кальцієвих каналів,
метаболізується
CYP3A, очікується
зниження
дії.

Слід
контролювати
ефективність
препарату.

Еналаприл/рифампіцин

Взаємодії
не
очікується.

Корекція
дози не
потрібна.

Симвастатин/рифампіцин

Симвастатин
AUC ↓87 %
Симвастатинова
кислота AUC

↓ 93
%

Одночасне
застосування
не рекомендується.

Лікарські
засоби для
лікування
шлунково-кишкового тракту

Ранітидин/рифампіцин

Ранітидин
AUC ↓52 %

Слід
контролювати
ефективність
та збільшити
дозу
ранітидину,
якщо це
необхідно.

Антациди/рифампіцин/ ізоніазид

Антациди
можуть
знижувати
біодоступність
рифампіцину
на третину.

Алюмінію
гідроксид
впливає на
абсорбцію ізоніазиду.

Клінічне
значення
невідоме.

Слід
застосовувати
лікарські
засоби, що пригнічують
кислотну
активність,
або антациди,
які не
містять
гідроксиду
алюмінію,

одночасно
з препаратом.

Психотерапевтичні
лікарські
засоби

Діазепам/рифампіцин/ізоніазид

Діазепам
AUC ↓ > 70 %

Одночасне
застосування
не
рекомендується.

Діазепам
може
потребувати
збільшення
дози.

Хлорпромазин/рифампіцин/

ізоніазид

Рифампіцин
може
знижувати
ефект хлорпромазину.
Одночасне
застосування
хлорпромазину
та
ізоніазиду
може
вплинути на
метаболізм
ізоніазиду.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Якщо це
необхідно,
слід
ретельно
контролювати
стан
пацієнтів
щодо
проявів
токсичності
ізоніазиду.

Галоперидол/рифампіцин

Рифампіцин
значно
збільшує
кліренс
галоперидолу.

Якщо
необхідне
одночасне
призначення
препаратів,
слід
контролювати
ефективність
галоперидолу.
Може бути
необхідним
збільшення
дози
галоперидолу.

Амітриптилін/рифампіцин

Індивідуальні
звіти
(підтверджені
теоретичними
даними) показали,
що
рифампіцин
суттєво
збільшує
кліренс
трициклічних
антидепресантів.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Якщо це
необхідно,
слід
контролювати
клінічну ефективність,
побічні
реакції та,
якщо можливо, концентрації
в плазмі.

Гормональні
лікарські
засоби, інші
лікарські
засоби для
лікування
ендокринної
системи

Преднізолон/рифампіцин

та
інші
кортикостероїди
для
системного
застосування

Преднізолон
AUC ↓66%

Крім
того, вплив
інших
кортикостероїдів,
ймовірно,
також буде
істотно
знижений
при застосуванні
з
рифампіцином.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.
Якщо це
необхідно,
слід ретельно
контролювати
клінічний
стан
пацієнта та
у разі
потреби
змінити
дозу
кортикостероїдних
препаратів.

Глібенкламід/рифампіцин

Глібенкламід
AUC ↓34 %

Рівень
глюкози в
плазмі
крові слід
ретельно
контролювати.
Може бути
необхідним
збільшення
дози
глібенкламіду.

Інсулін

Взаємодії
не
очікується.

Взаємодії
не
очікується.

Левотироксин/рифампіцин

Рифампіцин
може знижувати
ефект
левотироксину.

Слід
контролювати
рівень
тиреотропного
гормону.

Етинілестрадіол/
рифампіцин

Етинілестрадіол
AUC ↓66 %

Одночасне
застосування
може
спричинити зменшення
протизаплідної
ефективності.
Слід
використовувати
метод
бар’єрної
контрацепції
або інші
види
негормональної
контрацепції.

Норетиндрон/рифампіцин

Норетиндрон AUC
↓51 %

Одночасне
застосування
може
спричинити зменшення
протизаплідної
ефективності.
Слід
використовувати
метод
бар’єрної
контрацепції
або інші
види
негормональної
контрацепції.

Інші

Празиквантел/рифампіцин

Празиквантел
AUC ↓80–99 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
з препаратом.

Дисульфірам/ізоніазид

Одночасне
застосування
дисульфіраму
та ізоніазиду
може
спричинити
збільшення
частоти
побічних
реакцій з
боку
нервової
системи.

Під
час терапії
препаратом
може бути
необхідним
зменшення
дози або
відміна
дисульфіраму.

Енфлуран/ізоніазид

Ізоніазид
може
збільшувати
потенційну
нефротоксичність
неорганічного
фторпохідного
енфлурану.

Одночасного
застосування
з
енфлураном
слід
уникати.

Пробенецид/ піразинамід

Між
піразинамідом
та
пробенецидом
виникає як
фармакокінетична,
так і
фармакодинамічна
взаємодії.

Рекомендації
щодо
корекції
дози
пробенециду
не
встановлені.
Тому
одночасного
застосування
слід
уникати.

Алопуринол/ піразинамід

Основний
(активний)
метаболіт
піразинаміду
–
піразинова
кислота ↑ 70%

Оскільки,
піразинова
кислота
пригнічує виведення
сечової
кислоти,
алопуринол
не ефективний
у лікуванні
гіперурикемії,
пов’язаної
з
піразинамідом.

Одночасного
застосування
слід уникати.

Взаємодії
з їжею та
напоями

Алкоголь

Щоденне
вживання
алкоголю
може
підвищити
ризик
виникнення
ізоніазид-індукованої
гепатотоксичності.
У пацієнтів
слід проводити
ретельний
контроль на
ознаки гепатотоксичності
та
наполегливо
рекомендувати
уникати вживання
алкогольних
напоїв.

Сир та
риба (їжа
багата
гістаміном
або тираміном): паралельний
прийом
ізоніазиду
може призвести
до
гальмування
моно- або
діамін-оксидаз
ізоніазидом,
що
перешкоджає
метаболізму
гістаміну та
тираміну. Це
може призвести
до
почервоніння
шкіри або
свербежу,
відчуття
жару, посилення
та
прискорення
серцебиття,
потовиділення,
ознобу,
головного
болю або
запаморочення.

Взаємодія
з
лабораторними
тестами

Ізоніазид
може
спричинити
хибнопозитивний
результат
тесту на
глюкозу з
сульфатом
міді; не впливає
на
ферментативний
тест
визначення
глюкози.

Особливості
застосування.

Печінкова
токсичність

Рифампіцин,
ізоніазид та
піразинамід
можуть
викликати
гепатотоксичність.
Якщо це можливо,
слід уникати
застосування
препарату
пацієнтам із
печінковою
недостатністю
(коли рівень
АЛТ більш ніж
у 3 рази перевищує
верхню межу
норми) через
ризик розвитку
печінкової  токсичності.
Слід наполегливо
рекомендувати
обмежувати
прийом
алкогольних
напоїв у
період
лікування.

Групи
пацієнтів,
які особливо
піддаються ризику
виникнення
гепатиту
включають:

- вік > 35 років;

- щоденне
вживання
алкоголю;

- пацієнти з
активною
хронічною
хворобою печінки;

- пацієнти,
які
приймають
наркотики
внутрішньовенно.

Окрім того,
слід
ретельно
контролювати
стан
наступних
груп
пацієнтів:

- пацієнти,
які
приймають
інші
лікарські
засоби протягом
тривалого
періоду,

- пацієнти з
периферичною
нейропатією
або станами,
що сприяють
розвитку
нейропатії,

- вагітні
жінки,

-
ВІЛ-інфіковані
пацієнти.

Пацієнтам
слід негайно
повідомляти
про ознаки
або симптоми
ураження
печінки або

інші
несприятливі
наслідки, у
разі їх появи.
До таких
належать
будь-які з
перелічених нижче:
анорексія
невизначеного
походження,
нудота,
блювання,
темна сеча,
жовтяниця, висип,
стійка
парестезія
рук і ніг,
постійна
втомлюваність
і/або
слабкість
тривалістю
понад 3 доби
і/або біль у
животі,
особливо у
правому
підребер’ї. Якщо
з'являються
такі
симптоми або
ознаки, що
свідчать про
ураження
печінки,
застосування
препарату
слід негайно
припинити, оскільки
тривале
застосування
в цих випадках
може
спричинити
більш тяжке
ураження печінки.

Окрім
щомісячних
перевірок
симптомів, перед
початком
застосування
рифампіцину,
ізоніазиду,
піразинаміду
75мг/50мг/150мг
таблеток
диспергованих
та
періодично
протягом всього
періоду
лікування
слід
вимірювати печінкові
ферменти
(особливо АСТ
і АЛТ).

Збільшення
рівнів
фукціональних
печінкових
проб є
поширеним
явищем під
час лікування
ізоніазидом,
рифампіцином,
піразинамідом.
Холестатичний
стан
зазвичай
виникає за
рахунок дії
рифампіцину,
в той час як підвищення
рівнів
трансаміназ
може бути
викликано
рифампіцином,
ізоніазидом
або
піразинамідом.
Такий вплив
на
функціональні
печінкові проби,
як правило, є
легким або
середнім, і
вони
найчастіше
нормалізуються
спонтанно протягом
трьох
місяців,
навіть при
тривалій
терапії.

Якщо рівні
печінкових
проб крові
зросли більш,
ніж у 3-5 рази,
прийом
препарату
необхідно
припинити.

При
необхідності
компонентні
лікарські засоби
можуть бути
знову
введені
після проміжної
гепатотоксичності,
але лише після
того,  як
симптоми та
відхилення
лабораторних
показників
зникнуть. При
повторному
введенні,
компоненти
препарату
слід вводити
окремо, при
поступовому
збільшенні
дози або
застосовувати
альтернативні
лікарські
засоби.

Гіперчутливість

Рифампіцин
може
спричинити
синдром гіперчутливості,
включаючи
грипоподібний
синдром
та/або прояви
з боку
внутрішніх
органів.

При
інтермітуючій
схемі
терапії або
при відновленні
лікування
після його
переривання
зростає
ризик
розвитку
реакцій гіперчутливості
та інших
побічних
реакцій.

У разі
виникнення
тяжких, гострих
ознак
гіперчутливості
рифампіцину
(наприклад,
тромбоцитопенія,
пурпура, гемолітична
анемія,
задишка, шок
або гостра ниркова
недостатність),
потім,
застосування
препарату
слід негайно
припинити.
Таким пацієнтам
не слід
повторно
призначати
рифампіцин.
Якщо
застосування
рифампіцину
тимчасово
припиняється,
відновлення
лікування слід
проводити
під
ретельним
контролем,
починаючи зі
зменшеної
дози. У
такому
випадку, не
рекомендується
застосовувати
препарат.

Перехресна
чутливість. Пацієнти
з підвищеною
чутливістю
до
етіонаміду,
ніацину
(нікотинова кислота)
або до інших
хімічно
подібних
лікарських
засобів,
можуть мати
підвищену
чутливість і
до
ізоніазиду
або
піразинаміду.

Периферична
нейропатія. Периферична
нейропатія –
найбільш
частий
токсичний
ефект
ізоніазиду.
Частота
виникнення  залежить
від дозування
та супутніх
станів, таких
як: алкоголізм,
цукровий
діабет,
недоїдання.
Таким категоріям
пацієнтів
рекомендується
одночасне
застосування
піридоксину
у дозі 10 мг на
добу.

Епілепсія
та
психотичні
розлади

Препарат
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам із
наявними
судомними
захворюваннями
або з
психозом.

Гематологічна
токсичність

Оскільки
застосування
рифампіцину
пов’язане із
виникненням
гемолітичної
анемії,
лейкопенією
та
тромбоцитопенією,
під час
лікування препаратом
слід
регулярно
проводити
повний
аналіз крові.
У разі
виникнення
тяжких гематологічних
порушень
застосування
препарату
слід
припинити.

Гіперурикимемія
та подагра

Піразинамід
може  підвищувати
рівні сечової
кислоти у
плазмі крові
та
спричинити подагру.

Слід
ретельно
контролювати
стан пацієнтів
з подагрою в
анамнезі.
Перед
початком застосування
препарату,
слід
виміряти
рівні
сечової
кислоти у
плазмі крові.

Порушення
функції
нирок

У пацієнтів
з
порушеннями
функції
нирок може
зростати
системний
вплив
препарату. У
пацієнтів з
порушенням
функції
нирок може
бути
необхідним
зміна дозування,
тому такій
категорії
пацієнтів не
слід
застосовувати
препарат.

Нефротоксичність

При появі
клінічних
проявів
нефротоксичності
застосування
препарату
слід відмінити.

Цукровий
діабет

У зв’язку
з  можливим
впливом
ізоніазиду
на рівень
глюкози в
крові, слід
ретельно контролювати
стан хворих
на цукровий
діабет.

Лікарські
взаємодії

Рифампіцин
– сильний
індуктор
печінкового
метаболізму.
Таким чином,
препарат
може зменшити
дію і
ефективність
багатьох
лікарських
засобів,
включаючи
антиретровірусні
препарати,
протиепілептичні
препарати,
імунодепресанти
та похідні
кумарину.

Контрацепція

Пероральні
контрацептиви
не
забезпечують
належного
захисту від
зачаття при
одночасному
застосуванні
з препаратом.
Це, ймовірно,
також
стосується
інших форм
гормональних
контрацептивів
(наприклад,
патчі,
трансдермальні
імплантати).

Слід
застосовувати
бар’єрний
метод контрацепції
та інші
негормональні
методи контрацепції.

Лікування
кортикостероїдами

Препарат
може
зменшувати
ефективність
кортикостероїдів
при хворобі
Аддісона та
спричинити
Аддісоновий
криз.

Порфірія

Препарат
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам з
порфірією,
оскільки
індукція
ферменту
рифампіцином
може
викликати загострення
даного захворювання.

Зміна
забарвлення
рідин
організму

Застосування
препарату
може
спричинити забарвлення
рідин
організму,
таких, як сеча,
мокротиння і
сльози у
червонувато-оранжевий
колір. Це
викликано
дією
рифампіцину і
не потребує
лікування.

Алкоголь

Слід
уникати
вживання
алкогольних
напоїв під
час лікування
препаратами,
що містять
рифампіцин, ізоніазид,
піразинамід.

Лабораторний
контроль: розгорнутий
аналіз крові,
функції
печінки та
рівня
сечової
кислоти в
сироватці крові
слід
проводити
регулярно до
початку і регулярно
під час
лікування
препаратом.

Допоміжні
речовини: даний
лікарський
засіб
містить
аспартам, що
є джерелом
фенілаланіну.
Це слід
враховувати
пацієнтам з
фенілкетонурією.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Не
повідомлялося
про побічні
ефекти
ізоніазиду
або піразинаміду
на плід.
Рифампіцин
проявляв тератогенний
ефект при
дуже високих
дозах у тварин.
Рифампіцин
проникає
через плацентарний
бар’єр та
виявляється
у пуповинній
крові, проте
вплив
рифампіцину
на плід як у
складі
монотерапії
так і
комбінації з
іншими протитуберкульозними
лікарськими
засобами не
відомий.

Застосування
рифампіцину
під час ІІІ
триместру
було
пов’язане з
постнатальними
крововиливами
у матері та
дитини.

Препарат
слід
застосовувати
під час вагітності
лише в тому
випадку, якщо
користь від
застосування
перевищує
ризик. На
останніх
тижнях вагітності
препарат
слід
замінити
вітаміном К.

Період
годування
груддю

Рифампіцин,
ізоніазид та
піразинамід
виділяються
у грудне
молоко. Однак
концентрація
в грудному
молоці є
настільки
низькою, що
грудне
вигодовування
не може
замінити
належну
профілактику
туберкульозу
або
лікування
новонароджених.
Про жодні
несприятливі
ефекти у дітей
не
повідомлялося.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Застосування
ізоніазиду
пов’язують з
виникненням
запаморочення,
розладів
зору, та
психотичними
реакціями.
Необхідно
повідомляти
про можливий
вплив, та у
разі виникнення
таких
побічних
реакцій не
слід керувати
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.

Рекомендована
кількість
таблеток
препарату на
добу,
відповідно
до маси тіла,
наведена у
таблиці
нижче:

Маса
тіла

Кількість
таблеток

5-7
кг

1

8-14
кг

2

15-20
кг

3

Дітям з
масою тіла
більше 20 кг
слід
застосовувати
лікарські
засоби з
більшими
дозуваннями.

Необхідну
кількість
таблеток
слід розчинити
в приблизно 50
мл води, і всю
суміш слід проковтнути.
Суміш
(таблетки
дисперговані
у воді) слід
застосувати
протягом 10
хвилин. Після
прийому слід
негайно
випити додатковий
об’єм води.

Препарат
слід
приймати
натщесерце
(принаймні,
за 1 годину до
або через 2
години після
їди). Якщо
приймати
препарат з
їжею для
поліпшення
переносимості  шлунково-кишкового
тракту,
можливе
порушення
всмоктування
препарату.

У випадках,
коли
необхідне
зменшення
дози або
відміна
однієї з
діючих
речовин
препарату,
слід
застосовувати
окремі
лікарські
засоби, що
містять
рифампіцин,
ізоніазид або
піразинамід.

Порушення
функції
нирок.

Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
(КК <30 мл/хв)
може бути
необхідним
зниження
дози. У
такому
випадку слід
призначати
окремі
препарати
рифампіцину,
ізоніазиду
та
піразинаміду.

Порушення
функції
печінки.

Обмежені
дані
вказують на
те, що
фармакокінетика
рифампіцину
та ізоніазиду
змінюється у
пацієнтів із
печінковою недостатністю.
Тому
пацієнтам з
порушеннями
печінки слід
уважно
стежити за
ознаками
токсичності.
Препарат не
слід
застосовувати
пацієнтам з
тяжким
захворюванням
печінки.

Діти.

Препарат не
застосовують
дітям з масою
тіла менше 5
кг.

Передозування.

Симптоми.

Анорексія,
нудота,
блювання,
порушення з
боку
травного
тракту,
підвищення
температури
тіла,
головний
біль,
запаморочення,
розлади
мовлення,
галюцинації
та/або
порушення зору,
що виникають
протягом 30
хвилин до та
протягом 3
годин після
прийому
ізоніазиду.
При виявленні
передозування
ізоніазидом
(≥ 80 мг/кг маси
тіла) може
виникнути
зупинка дихання
і
пригнічення
ЦНС, яка
швидко прогресує
від ступору
до глибокої
коми, разом з
тяжкими
судомними
нападами.
Типовими
лабораторними
проявами є
тяжкий
метаболічний
ацидоз,
ацетонурія
та
гіперглікемія.

Передозування
рифампіцином
може викликати
червонувато-оранжеве
забарвлення
шкіри
(«синдром червоної
людини»).
Додаткові
симптоми
включають
набряк
обличчя,
свербіж,
нудоту,
блювання та
біль у
животі. У
дорослих
загальна доза
14 г викликала
серцево-легеневий
напад.

Даних щодо
передозування
піразинамідом
недостатньо.
Можливе
виникнення
печінкової
токсичності
та
гіперурикемія.

Лікування.

Викликання
блювання,
промивання
шлунка та
застосування
активованого
вугілля можуть
бути
ефективними
при
застосуванні
протягом
кількох
годин після
прийому
препарату.
Через деякий
час вводять
піридоксин (внутрішньовенне
введення
грам на грам
основи, що
дорівнює дозі
ізоніазиду),
якщо остання
доза
невідома, слід
враховувати
початкову
дозу 5 г у
дорослих або
80 мг/кг у дітей),
внутрішньовенне
введення
діазепаму (у
випадку
виникнення
судом, що не
лікуються
піридоксином)
і гемодіаліз
можуть бути
ефективними.
Специфічного
антидоту не
існує.
Лікування є
симптоматичним
та
підтримуючим,
з ретельним
контролем
вентиляції
легень та
корекції метаболічного
ацидозу.

Побічні
реакції.

Найчастішими
побічними
реакціями
при застосуванні
рифампіцину
є
гепатотоксичність,
особливо холестатичні
та шкірні
реакції.
Рифампіцин
може
спричинити
субклінічну
некон’юговану
гіпербілірубінемію
або
жовтяницю без
гепатоцелюлярних
порушень, але
іноді може
призводити
до ураження
печінки.
Препарат
також може посилити
гепатотоксичність
інших протитуберкульозних
препаратів.

Найчастішими
побічними
реакціями
при застосуванні
ізоніазиду є
периферичні
та центральні
нейротоксичні
ефекти та
гепатотоксичність.
Зафіксовано
тяжкі, інколи
летальні
гепатити,
спричинені
застосуванням
ізоніазиду. У
більшості
випадків
такі явища
виникали у
перші 3
місяці лікування,
проте
гепатотоксичність
може виникати
протягом
тривалого
періоду
лікування.

Найчастішими
побічними
реакціями
піразинаміду
є ураження
печінки, що
варіюється від
асимптоматичного
підвищення
рівня трансаміназ
у плазмі до
симптоматичної
печінкової
дисфукнції,
та у
рідкісних
випадках, печінкової
недостатності
з летальними
наслідками.

Небажані
реакції,
наведені
нижче за
частотою, не
ґрунтуються
на
рандомізованих
дослідженнях,
а наведені
згідно
літературних
даних,
опублікованих
у
післяреєстраційний
період. Тому
в багатьох
випадках
частота виникнення
побічних
реакцій не
зазначена.
Частота  визначаються  як  дуже  часто  (≥
1/10),  часто  (≥1/100,  <
1/10),  нечасто  (≥
1/1000, < 1/100), рідко (≥ 1/10 000,
< 1/1000), дуже рідко
(≤ 1/10 000), невідомо.

З боку
нервової
системи: дуже
часто –
периферична
нейропатія
(як правило,
передує
парестезії
ніг і рук).
Частота
залежить від
дози та від
таких умов,
як недоїдання,
алкоголізм
або цукровий
діабет.
Одночасне
застосування
піридоксину
значною
мірою знижує
ризик
виникнення
периферичної
нейропатії; нечасто
– головний
біль,
летаргія,
атаксія, порушення
концентрації,
запаморочення,
судоми,
токсична
енцефалопатія;
невідомо – тремор,
запаморочення,
безсоння,
гіперрефлексія.

З боку
психіки: нечасто
– порушення
пам’яті,
токсичний психоз;
невідомо –
сплутаність
свідомості, дезорієнтація,
галюцинація.

З боку
травного
тракту: часто
– діарея,
біль у
животі,
нудота, анорексія,
блювання;
рідко –
ерозивний
гастрит,
псевдомембранозний
коліт;
невідомо –
сухість у
роті,
метеоризм,
запор.

З боку
гепатобіліарної
системи: дуже
часто –
тривале
підвищення
серологічних
трансаміназ;
нечасто –
підвищення
рівня
білірубіну в
сироватці
крові та
лужних
фосфатаз,
гепатитів.

З боку
нирок та
сечовидільної
системи: рідко
– гостра
ниркова
недостатність,  інтерстиціальний
нефрит;
невідомо –
затримка
сечі.

З боку
метаболізму: дуже
часто –
гіперурикемія;
дуже рідко –
посилена
порфірія;
невідомо –
гіперглікемія,
метаболічний
ацидоз,
пелагра.

Загальні
розлади: дуже
часто –
припливи;
часто –
червоне забарвлення
рідин і
секретів
організму:
сеча, мокротиння,
сльози, слина
і піт;
невідомо – алергічні
реакції з
проявами на
шкірі, свербіж,
гарячка,
лейкопенія,
анафілаксія,
алергічний
пневмоніт,
нейтропенія,
еозинофілія,
васкуліт,
лімфаденопатія,
ревматичний
синдром,
вовчакоподібний
синдром,
артеріальна
гіпотензія,
шок.

З боку
системи
крові: невідомо
– анемія
(гемолітична,
сидеробластична
або
апластична),
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
нейтропенія
з
еозинофілією,
агранулоцитоз.

З боку
кістково-м’язової
системи: невідомо
– артралгія,
подагра,
міалгія.

З боку
шкіри та
підшкірної
тканини: часто
– еритема,
екзантема,
свербіж з
висипаннями
або без них,
кропив’янка;
рідко – реакція
фоточутливості,
ексфоліативний
дерматит,
пемфігоїдні
реакції,
пурпура;
невідомо –
синдром Лайєлла,
синдром
Стівенса-Джонсона.

З боку
органів
зору: часто –
почервоніння
очей,
постійне
забарвлення
м’яких
контактних
лінз; рідко –
ексудативний
кон’юнктивіт;
невідомо –
атрофія
зорового
нерва, або
неврит.

З боку
репродуктивної
системи: часто
– порушення
менструального
циклу.

Термін
придатності.

2
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 28 таблеток
у стрипі, по 3
стрипи у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

Маклеодс
Фармасьютикалс
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Фаза
IІ, Плот № 12, 15, 21, 23, 24, 25, 26, 27,
28 і 30, Сюрвей №366,
Прем’єр
Індастріал
Істейт,
Качигам,
Даман,
396210, Індія.