ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

АЗИТРОМІЦИН-КР

(Azithromycin-KR)

Склад:

діюча
речовина: аzithromycin;

5 мл
суспензії
містять
азитроміцину
(в перерахуванні
на 100 % речовину)
200 мг;

допоміжні
речовини:
натрію
карбонат
безводний,
натрію
бензоат (Е 211), натрію
карбоксиметилцелюлоза
очищена, титану
діоксид (Е 171),
гліцин,
кремнію
діоксид колоїдний
безводний,
ароматизатор
«Полуниця»,
ароматизатор
«Банан»,
цукор білий.

Лікарська
форма. Порошок
гранульований
для оральної
суспензії.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
порошок
гранульований
від білого до
жовто-білого
кольору із
запахом
полуниці та
банану.

Фармакотерапевтична
група.
Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Макроліди,
лінкозаміди
та стрептограміни.
Азитроміцин.

Код АТХ J01F А10.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Азитроміцин
є
представником
нової групи макролідних
антибіотиків
– азалідів.
Має широкий
спектр
антимікробної
дії. Зв’язуючись
з
50S-субодиницею
рибосом,
пригнічує біосинтез
білків
мікроорганізму.

Повна
перехресна
резистентність
існує серед Streptococcus
pneumoniae,
бета-гемолітичного
стрептококу
групи А, Enterococcus faecalis
та Staphylococcus aureus,
включаючи
метицилін-резистентний
золотистий
стафілокок (MRSA),
до еритроміцину,
азитроміцину,
інших
макролідів і
лінкозамідів.

Спектр
антимікробної
дії
азитроміцину.

Азитроміцин
проявляє
активність
щодо ряду
аеробних
грампозитивних
бактерій: Staphylococcus aureus
метицилінчутливий,
Streptococcus pneumoniae
пеніцилінчутливий,
Streptococcus pyogenes.
Ефективний
щодо
аеробних
грамнегативних
бактерій: Haemophilus influenzae, H. Parainfluenzae, Legionella pneumophila,
Moraxella  catarrhalis, Pasteurella
multocida. Діє на
чутливі
анаеробні
бактерії: Clostridium perfringens, Fusobacterium spp., Prevotella spp.,
Porphyriomonas spp. Крім
того,
ефективний
щодо
внутрішньоклітинних
та інших
мікроорганізмів,
у тому числі Chlamidia trachomatis та Chlamidia pneumoniae, Mycoplasma pneumoniae.

Види,
для яких
набута
резистентність
може бути
проблемою.

Анаеробні
грампозитивні
бактерії: Streptococcus pneumoniae з
проміжною
чутливістю
до
пеніциліну і
пеніцилінрезистентний.

Вродженорезистентні
організми.

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Enterococcus faecalis.

Стафілококи
MRSA, MRSE
(метицилінрезистентний
золотистий
стафілокок
має дуже високу
поширеність
набутої
стійкості до макролідів
і був
зазначений
тут через рідкісну
чутливість
до
азитроміцину).

Анаеробні
бактерії:
група
бактероїдів Bacteroides fragilis.

Фармакокінетика.

Після
перорального
прийому
азитроміцин
добре
всмоктується
у травному
тракті і
швидко
розподіляється
по всьому
організму.
При цьому в
тканинах досягаються
високі
концентрації
антибіотика.
Має довгий
період
напіввиведення
і повільно
виводиться
із тканин.
Вказані
властивості
надають
можливість
приймати
препарат 1
раз на добу
протягом
трьох днів.
Азитроміцин
добре проникає
всередину
клітин, у
тому числі фагоцитів,
які мігрують
до вогнища
запалення,
сприяючи
відтворенню
терапевтичних
концентрацій
препарату у
місці
інфекції. Виділяється
препарат, в
основному, із
жовчю у
незміненому
вигляді,
невелика
частина
виводиться
нирками.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекції,
спричинені
чутливими до
азитроміцину
мікроорганізмами:

- інфекції
верхніх
дихальних
шляхів (бактеріальний
фарингіт/тонзиліт,
синусит,
середній
отит);

- інфекції
нижніх
дихальних
шляхів
(бактеріальний
бронхіт,
негоспітальна
пневмонія);

- інфекції
шкіри та
м’яких
тканин
(мігруюча еритема
(початкова
стадія
хвороби
Лайма), бешихове
запалення,
імпетиго,
вторинні піодерматози).

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
азитроміцину,
еритроміцину
або до
будь-якого
макролідного
або
кетолідного
антибіотика,
або до будь-якого
іншого
компонента
препарату.
Через теоретичну
можливість
ерготизму
азитроміцин
не слід
призначати
одночасно з
похідними
ріжків.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Слід
обережно
призначати
азитроміцин
пацієнтам
разом з
іншими
лікарськими
засобами, які
можуть
подовжувати
інтервал QT.

Антациди. При
вивченні
впливу
одночасного
застосування
антацидів на
фармакокінетику
азитроміцину
загалом не
спостерігалося
змін у
біодоступності,
хоча
плазмові
пікові концентрації
азитроміцину
зменшилися на
25 %. Не слід
приймати
одночасно
азитроміцин
і антациди.

Цетиризин. У
здорових
добровольців
при одночасному
застосуванні
азитроміцину
протягом 5
днів із
цетиризином
20 мг у рівноважному
стані не
спостерігались
явища фармакокінетичної
взаємодії
або суттєві
зміни
інтервалу QT.

Карбамазепін. У
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії у
здорових
добровольців
азитроміцин
не виявив
значного
впливу на
плазмові
рівні
карбамазепіну
або на його
активні
метаболіти.

Циклоспорин. У
фармакокінетичному
дослідженні
за участю
здорових
добровольців,
які
отримували
пероральну
дозу
азитроміцину
500 мг/добу упродовж
3 днів, а потім
одноразову
пероральну
дозу циклоспорину
10 мг/кг, було
продемонстровано
значне
підвищення Сmax
та AUC0-5
циклоспорину.
Тому слід
проявляти
обережність
при
одночасному
застосуванні
цих препаратів.
Якщо
одночасне
застосування
цих
препаратів є
необхідним,
слід
контролювати
рівень
циклоспорину
і
відповідним
чином
коригувати
дозу.

Пероральні
антикоагулянти
типу кумарину. У
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії
азитроміцин
не змінював
антикоагулянтний
ефект
одноразової  дози 15
мг варфарину,
призначеного
здоровим
добровольцям.
У
постмаркетинговий
період були
отримані
повідомлення
про
потенціювання
антикоагулянтного
ефекту після
одночасного
застосування
азитроміцину
та
пероральних
антикоагулянтів
типу
кумарину.
Хоча
причинний
зв’язок встановлений
не був, слід
враховувати
необхідність
проведення
частого
моніторингу
протромбінового
часу при
призначенні
азитроміцину
пацієнтам,
які
отримують
пероральні
антикоагулянти
типу
кумарину.

Дигоксин
і колхіцин.
Повідомлялося,
що супутнє
застосування
макролідних
антибіотиків,
включаючи
азитроміцин,
та субстратів
Р-глікопротеїну,
таких як
дигоксин і колхіцин,
призводить
до
підвищення
рівня субстрату
Р-глікопротеїну
в сироватці
крові. Отже,
при
супутньому
застосуванні
азитроміцину
та дигоксину
необхідно
враховувати
можливість
підвищення
концентрації
дигоксину і
проводити
моніторинг
рівнів
препарату в
сироватці
крові.

Метилпреднізолон. У
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії у
здорових
добровольців
азитроміцин не
виявив
значного
впливу на
фармакокінетику
метилпреднізолону.

Терфенадин. У
фармакокінетичних
дослідженнях
не повідомлялося
про
взаємодію
між
азитроміцином
і
терфенадином.
У деяких
випадках не
можна
виключити
можливість
такої
взаємодії
повністю,
однак немає
спеціальних
даних про
наявність
такої
взаємодії.

Теофілін.
Азитроміцин
не впливав на
фармакокінетику
теофіліну
при
одночасному
прийомі азитроміцину
і теофіліну
здоровими
добровольцями.
Комбіноване
застосування
теофіліну та
інших
макролідних
антибіотиків
іноді
призводило
до
підвищення
рівня теофіліну
в сироватці
крові.

Зидовудин.
Одноразові
дози 1000 мг та
багаторазові
дози 1200 мг або 600
мг
азитроміцину
мали
незначний вплив
на плазмову
фармакокінетику
або виділення
із сечею
зидовудину
або його
глюкуронідних
метаболітів.
Однак прийом
азитроміцину
підвищував
концентрації
фосфорильованого
зидовудину, клінічно
активного
метаболіту, в
мононуклеарах
у
периферичному
кровообігу.
Клінічна
значущість
цих даних
неясна, але
може бути
корисною для
пацієнтів.

Макролідні
антибіотики
можуть
посилити ефект
теофіліну,
терфенадину,
варфарину,
карбамазепіну,
фенітоїну,
триазоламу,
дигоксину,
ерготаміну
та циклоспорину.
Азитроміцин
не має
суттєвої
взаємодії з
печінковою
системою
цитохрому Р450.
Вважається,
що препарат
не має
фармакокінетичної
лікарської
взаємодії,
характерної
для еритроміцину
та інших
макролідів.
Азитроміцин
не спричиняє
індукції або
інактивації печінкового
цитохрому Р450  через
цитохром-метаболітний
комплекс.

Ріжки. З
огляду на
теоретичну
можливість
виникнення
ерготизму,
одночасне
введення
азитроміцину
з похідними
ріжків не
рекомендується.

Були
проведені
фармакокінетичні
дослідження
застосування
азитроміцину
і наступних
препаратів,
метаболізм
яких значною мірою
відбувається
за участю
цитохрому Р450.

Диданозин. При
одночасному
застосуванні
добових доз 1200
мг азитроміцину
з 400 мг
диданозину
на добу у
шести ВІЛ-позитивних
добровольців
не було
виявлено впливу
на
фармакокінетику
диданозину в
рівноважному
стані
порівняно з
плацебо.

Рифабутин.
Одночасне
застосування
азитроміцину
і рифабутину
не впливало
на плазмові
концентрації
цих
препаратів.
Нейтропенія
спостерігалась
у пацієнтів,
які приймали
одночасно
азитроміцин
і рифабутин.
Хоча
нейтропенія
була
пов’язана із
застосуванням
рифабутину,
причинний
зв’язок із
одночасним прийомом
з
азитроміцином
не був
встановлений.

Аторвастатин.
Одночасне
застосування
аторвастатину
(10 мг на добу) та
азитроміцину     (500 мг
на добу) не
спричиняло
зміни
концентрацій
аторвастатину
у плазмі
крові (на
основі аналізу
інгібування
HMG CoA-редуктази).
Проте в постмаркетинговий
період були
зареєстровані
випадки
рабдоміолізу
у пацієнтів,
які
застосовували
азитроміцин
зі статинами.

Циметидин. У
фармакокінетичному
дослідженні
впливу
одноразової
дози
циметидину
на фармакокінетику
азитроміцину,
прийнятої за
2 години до
прийому
азитроміцину,
жодних змін у
фармакокінетиці
азитроміцину
не спостерігалось.

Ефавіренц.
Одночасне
застосування
одноразової
дози
азитроміцину
600 мг і 400 мг
ефавіренцу
щоденно
протягом 7
днів не
спричиняло
будь-якої клінічно
суттєвої
фармакокінетичної
взаємодії.

Флуконазол.
Одночасне застосування
одноразової
дози
азитроміцину
1200 мг не
призводить
до зміни
фармакокінетики
одноразової
дози
флуконазолу
800 мг. Загальна
експозиція і
період
напіввиведення
азитроміцину
не
змінювалися
при одночасному
застосуванні
флуконазолу,
проте
спостерігалося
клінічно
незначне
зниження Cmах (18
%) азитроміцину.

Індинавір.
Одночасне
застосування
одноразової
дози
азитроміцину
1200 мг не
спричиняє
статистично
достовірного
впливу на
фармакокінетику
індинавіру,
який
приймають у
дозі     800 мг 3
рази на добу
протягом 5
днів.

Мідазолам. У
здорових
добровольців
одночасне
застосування
азитроміцину
500 мг на добу
протягом 3
днів не
спричиняло
клінічно
значущих змін
фармакокінетики
і
фармакодинаміки
мідазоламу,
який
застосовувався
як
одноразова
доза 15 мг.

Нелфінавір.
Одночасне
застосування
азитроміцину
(1200 мг) і
нелфінавіру
в
рівноважних
концентраціях
(750 мг 3 рази на
добу)
спричиняє
підвищення концентрації
азитроміцину.
Клінічно значущих
побічних
явищ не
спостерігалося,
відповідно
немає
потреби у
регулюванні
дози.

Силденафіл. У
звичайних
здорових
добровольців
чоловічої
статі не було
отримано
доказів
впливу
азитроміцину
(500 мг на добу
протягом 3
днів) на
значення AUC і
Cmах
силденафілу
або його основного
циркулюючого
метаболіту.

Терфенадин. У
фармакокінетичних
дослідженнях
не
повідомлялося
про взаємодію
між
азитроміцином
і
терфенадином.
У деяких
випадках не
можна
виключити
можливість
такої
взаємодії
повністю,
однак немає спеціальних
даних про
наявність
такої взаємодії.

Тріазолам.
Одночасне
застосування
здоровими добровольцями
азитроміцину
500 мг у перший день
і 250 мг в другий
день з 0,125 мг
тріазоламу
суттєво не
впливало на
всі
фармакокінетичні
показники
тріазоламу
порівняно із
застосуванням
тріазоламу і
плацебо.

Триметоприм/сульфаметоксазол.
Одночасне
застосування
триметоприму/сульфаметоксазолу
подвійної
концентрації
(160 мг/800 мг)
протягом 7
днів з
азитроміцином
1200 мг на сьому
добу не виявляло
суттєвого
впливу на
максимальні
концентрації,
загальну
експозицію
або екскрецію
із сечею
триметоприму
або
сульфаметоксазолу.
Значення
концентрацій
азитроміцину
в сироватці
крові
відповідали
таким, які
спостерігалися
в інших
дослідженнях.

Особливості
застосування.

Перед
застосуванням
суспензію
збовтати.

Дана
лікарська
форма не
призначена
для лікування
дітей з масою
тіла менше 15
кг.

Як і у
випадку з
еритроміцином
та іншими макролідними
антибіотиками,
повідомлялося
про
поодинокі
серйозні
алергічні
реакції,
включаючи
ангіоневротичний
набряк та анафілаксію
(у поодиноких
випадках — з
летальним
наслідком),
DRESS-синдром, дерматологічні
реакції, у
тому числі
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз.
Деякі з цих
реакцій
зумовили
розвиток рецидивних
симптомів і
потребували
тривалішого
спостереження
і лікування.

Оскільки
печінка є
основним
шляхом виведення
азитроміцину,
слід
обережно
призначати
азитроміцин
пацієнтам із
серйозними
захворюваннями
печінки.
Повідомлялося
про випадки
фульмінантного
гепатиту, що
спричиняє
небезпечну
для життя
печінкову
недостатність
при застосуванні
азитроміцину.
Можливо,
деякі пацієнти
в анамнезі
мали
захворювання
печінки або
застосовували
інші
гепатотоксичні
лікарські засоби.

Необхідно
проводити
аналізи/проби
функції
печінки у
випадку
розвитку
ознак і симптомів
дисфункції
печінки,
наприклад
астенії, що
швидко
розвивається
і
супроводжується
жовтяницею,
темною сечею,
схильністю
до кровотеч
або
печінковою
енцефалопатією.

У разі
виявлення
порушення
функції
печінки
застосування
азитроміцину
слід припинити.

У пацієнтів,
які
приймають
похідні
ріжків, одночасне
застосування
деяких
макролідних
антибіотиків
спричиняє
швидкий
розвиток
ерготизму.
Відсутні
дані щодо
можливості
взаємодії
між
похідними
ріжків та
азитроміцином.
Проте, через
теоретичну
можливість
ерготизму
азитроміцин
не слід
призначати
одночасно з
похідними
ріжків.

Подовження
серцевої
реполяризації
та інтервалу
QT, які
підвищували
ризик
розвитку
серцевої
аритмії та
тріпотіння-мерехтіння
шлуночків (torsade de pointes),
спостерігалися
при
лікуванні
іншими макролідними
антибіотиками,
у тому числі
азитроміцином.
Оскільки
стани, які
супроводжуються
підвищеним
ризиком
шлуночкових
аритмій (включаючи
torsade de pointes),
можуть
призвести до
зупинки
серця, азитроміцин
слід
призначати з
обережністю
пацієнтам з
існуючими
проаритмічними
станами
(особливо
жінкам і
пацієнтам
літнього віку),
зокрема
пацієнтам:

із
вродженою
або
зареєстрованою
пролонгацією
інтервалу QT;

які наразі
проходять
лікування із
застосуванням
інших
активних
речовин, які,
як відомо,
подовжують
інтервал QT,
наприклад
антиаритмічні
препарати
класів IA
(хінідин та
прокаїнамід)
і III (дофетилід,
аміодарон та
соталол),
цизаприд і
терфенадин,
нейролептичні
засоби, такі
як пімозид; антидепресанти,
такі як
циталопрам, а
також
фторхінолони,
такі як
моксифлоксацин
та левофлоксацин;

із
порушенням
електролітного
обміну, особливо
у випадку
гіпокаліємії
і
гіпомагніємії;

з клінічно
релевантною
брадикардією,
серцевою
аритмією або
тяжкою
серцевою
недостатністю.

Повідомлялося
про
загострення
симптомів
міастенії
гравіс або
про новий
розвиток міастенічного
синдрому у
пацієнтів,
які отримують
терапію
азитроміцином.

Фарингіт/тонзиліт.
Азитроміцин
не є
препаратом
першого вибору
для
лікування
фарингітів і
тонзилітів, викликаних
Streptococcus pyogenes.
Для цього і
для
профілактики
гострої ревматичної
гарячки препаратом
першого
вибору є пеніцилін.

Суперінфекції. Як і у
випадку з
іншими
антибіотиками,
рекомендується
проводити
спостереження
щодо ознак
суперінфекції,
спричиненої
нечутливими
організмами,
включаючи
грибки.

При прийомі
майже всіх
антибактеріальних
препаратів,
включаючи
азитроміцин,
повідомлялося
про Clostridium
difficile-асоційовану
діарею (CDAD),
серйозність
якої варіювала
від слабо
вираженої
діареї до коліту
з летальним
наслідком.
Лікування
антибактеріальними
препаратами
змінює нормальну
флору у
товстій
кишці, що
призводить до
надмірного
росту C.
difficile.

C. difficile
продукує
токсини А і В,
які
спричиняють
розвиток CDAD.
Штами C.
difficile, що
гіперпродукують
токсини, є
причиною підвищеного
рівня
захворюваності
і летальності,
оскільки ці
інфекції
можуть бути
резистентними
до
антимікробної
терапії і потребувати
проведення
колектомії.
Необхідно розглянути
можливість
розвитку CDAD у
всіх пацієнтів
з діареєю,
спричиненою
застосуванням
антибіотиків.
Потрібно
ретельно вести
історію
хвороби,
оскільки, як
повідомлялося,
CDAD може мати
місце
протягом
двох місяців
після
прийому
антибактеріальних
препаратів.

У пацієнтів
із серйозною
дисфункцією
нирок
(швидкість
клубочкової
фільтрації <10
мл/хв)
спостерігалося
33 % збільшення
системної
експозиції
азитроміцину.

Безпека та
ефективність
для
профілактики
або
лікування Mycobacterium Avium Complex у
дітей не
встановлені.

У зв’язку з
тим, що
препарат
містить
цукрозу
(цукор-рафінад),
його не можна
призначати пацієнтам
із рідкими
спадковими
синдромами
інтолерантності
до фруктози,
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
або недостатності
цукрози-ізомальтази.

У разі
виникнення
алергічної
реакції слід
припинити
застосування
лікарського
засобу та
призначити
відповідну
терапію. Лікарі
повинні
знати, що
повторні
прояви симптомів
алергії
можуть
виникнути
після припинення
симптоматичної
терапії.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Немає
адекватних
даних про
застосування
азитроміцину
вагітним
жінкам. У
дослідженнях
репродуктивної
токсичності
у тварин
тератогенного
шкідливого
впливу азитроміцину
на плід не
відзначено,
однак
препарат
проникав
крізь
плаценту.
Безпеку
застосування
азитроміцину
під час
вагітності
не
підтверджено.
Тому азитроміцин
призначають
під час
вагітності, тільки
якщо користь
перевищує
ризик.

Період
годування
груддю.

Повідомлялося,
що
азитроміцин
проникає у
грудне
молоко
людини, але
відповідних
та належним
чином
контрольованих
клінічних
досліджень,
які давали б
можливість
охарактеризувати
фармакокінетику
екскреції
азитроміцину
у грудне
молоко людини,
не
проводилося.

Фертильність.

Дослідження
фертильності
проводили на
щурах;
показник
вагітності
знижувався
після
введення
азитроміцину.
Релевантність
цих даних
щодо людини невідома.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Докази того,
що
азитроміцин
може
погіршувати
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими механізмами,
відсутні, але
слід
враховувати
можливість
розвитку
побічних
реакцій,
таких як
запаморочення,
сонливість,
порушення зору.

Спосіб
застосування
та дози.

Азитроміцин
слід приймати
1 раз на добу,
не менше ніж
за 1 годину до
їди або через
2 години
після їди.

У випадку
пропуску
прийому 1
дози
препарату
пропущену
дозу
необхідно
прийняти
якомога
раніше, а
наступні – з
інтервалом у
24 години.

Відмірювання
дози

Отримана
Вами
упаковка має
шприц для
дозування і
мірну ложечку.

Лікар
порадить Вам
застосовувати
ложечку або
шприц.

Мірна
ложечка,
заповнена
доверху,
містить 5 мл, а
заповнена до
позначки – 2,5
мл.

При інфекціях
верхніх та
нижніх
дихальних шляхів,
шкіри та
м’яких тканин
(виключаючи
мігруючу
еритему)
препарат застосовують
у дозі 10 мг/кг
маси тіла 1
раз на добу
протягом 3
днів.

Залежно від
маси тіла
дитини
рекомендуються
наступні
дозування
для форми
випуску суспензія
200 мг/5 мл:

Маса
тіла, кг

Добова
доза
суспензії

Кратність
прийому

Вміст
азитроміцину
в добовій

дозі
суспензії

15 - 24

5 мл

1
раз/добу

200 мг

25 - 34

7,5 мл

300 мг

35 - 44

10 мл

400 мг

більше
45

12,5 мл

500 мг

ПРИГОТУВАННЯ
СУСПЕНЗІЇ

За
допомогою
шприца для
дозування
можна відміряти
кількість
води,
необхідної
для
розчинення
препарату.

1.       Флакон
містить
порошок, з
якого
додаванням
води
(дистильованої
або прокип’яченої
і
охолодженої)
готують
суспензію.

Суспензія
з
концентрацією
200 мг/5 мл: для
отримання 30
мл суспензії
Азитроміцин-КР
необхідно додати
18 мл води. З
чистого
посуду
відміряти
відповідну
кількість
води і додати
у флакон із
препаратом.

2.       Вміст
флакона
ретельно
збовтати до
отримання
однорідної
суспензії.

3.       Термін
придатності
готової
суспензії – 5
діб.

Заповнення
шприца
препаратом.

4.
Перед
вживанням
суспензію
збовтати.

5.
Занурюйте
шприц у
суспензію і,
витягаючи
поршень
догори,
засмоктуйте
необхідну
кількість
суспензії.

6.
Якщо Ви
помітили в
шприці
пухирці
повітря,
поверніть
препарат у флакон
і повторіть
процедуру 5.

Застосування
препарату
дитині.

7.
Розташуйте
дитину як для
годування.

8.
Кінчик
шприца
покладіть у
рот і поволі
витісняйте
вміст.

9.
Дайте
дитині
можливість
поступово
проковтнути
всю
кількість.

10.
Після
приймання
препарату
дайте дитині
випити трохи
чаю або соку,
щоб змити і
проковтнути
залишки
суспензії в
ротовій
порожнині.

Очищення
і зберігання.

11.
Використаний
шприц
промийте проточною
водою,
висушіть і
зберігайте в
сухому і
чистому
місці разом
із
препаратом.

12.
Після того
як дитина
прийняла
останню дозу
препарату,
шприц і
флакон слід
знищити.

При
мігруючій
еритемі
приймають 1
раз на добу
протягом 5
днів: у 1-й день
доза
становить   20 мг/кг,
потім – по 10 мг/кг
з 2-го по 5-й день.

Було
показано, що
азитроміцин
ефективний при
лікуванні стрептококового
фарингіту у
дітей у
вигляді
одноразової
дози в 10 мг/кг
або 20 мг/кг
протягом 3
днів. При
порівнянні
цих двох доз
у клінічних
дослідженнях
була
виявлена
подібна
клінічна
ефективність,
хоча
бактеріальна
ерадикація
була більш
значною при
добовій дозі
в 20 мг/кг. Однак
зазвичай
препаратом вибору
в
профілактиці
фарингіту,
спричиненого
Streptococcus pyogenes,
та
ревматичного
поліартриту,
який виникає
як вторинне
захворювання,
є пеніцилін.

Пацієнти
із
порушеннями
функції
нирок

У пацієнтів
з незначними
порушеннями
функції
нирок
(швидкість клубочкової
фільтрації  10-80 мл/хв)
можна
використовувати
те ж саме
дозування, що
й у пацієнтів
із
нормальною
функцією
нирок. Азитроміцин
необхідно з
обережністю
призначати
пацієнтам з
тяжкими
порушеннями функції
нирок (швидкість
клубочкової
фільтрації < 10
мл/хв).

Пацієнти
з
порушеннями
функції печінки

Оскільки
азитроміцин
метаболізується
в печінці та
виводиться з
жовчю,
препарат не слід
застосовувати
пацієнтам із
серйозними
захворюваннями
печінки.
Досліджень, пов’язаних
із
лікуванням
таких
пацієнтів із
застосуванням
азитроміцину,
не
проводилося.

Діти.

Не
застосовують
у дітей з
масою тіла
менше 15 кг.

Передозування.

Досвід
клінічного
застосування
азитроміцину
свідчить про
те, що
побічні
реакції, які
розвиваються
при прийомі
вищих, ніж
рекомендовано,
доз препарату,
подібні до
таких, що
спостерігаються
при
застосуванні
звичайних
терапевтичних
доз. Вони
можуть
включати
діарею, нудоту,
блювання,
оборотну
втрату слуху.
У разі передозування
при
необхідності
рекомендується
прийом
активованого
вугілля та
проведення
загальних
симптоматичних
і підтримуючих
лікувальних
заходів.

Побічні
реакції.

Азитроміцин
добре
переноситься
і має низьку
частоту
побічних
реакцій.

Нижче
вказані
побічні
реакції,
визначені за
допомогою
клінічних досліджень
і в період
постмаркетингового
спостереження,
при
застосуванні
всіх лікарських
форм
азитроміцину
відповідно до
класу систем
та органів та
частоти
виникнення.
Небажані
реакції,
зареєстровані
у період
постмаркетингового
спостереження,
виділені курсивом.
Групи з
урахуванням
частоти
реакцій визначалися
за допомогою
такої шкали:
дуже часто (≥
1/10); часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000);
частота
невідома (не
можна визначити
з наявних даних).
У межах
кожної групи
за частотою
небажані
явища
наведені у
порядку
зменшення їхньої
тяжкості.

Небажані
реакції,
можливо або
ймовірно пов’язані
з
азитроміцином
на основі
даних, отриманих
у процесі
клінічних
досліджень і
в період
постмаркетингового
спостереження.

Інфекції
та інвазії:
нечасто –
кандидоз,
оральний
кандидоз, піхвові
інфекції,
пневмонія,
грибкова
інфекція,
бактеріальна
інфекція,
фарингіт,
гастроентерит,
порушення
функції
дихання, риніт;
частота
невідома –
псевдомембранозний
коліт.

З
боку системи
крові і
лімфатичної
системи: нечасто
– лейкопенія,
нейтропенія,
еозинофілія;
частота
невідома – тромбоцитопенія,
гемолітична
анемія.

У клінічних
дослідженнях
були
поодинокі повідомлення
про періоди
транзиторної,
слабко
вираженої
нейтропенії,
однак причинний
зв’язок із
лікуванням
азитроміцином
не був
підтверджений.

З
боку імунної
системи: нечасто
–
ангіоневротичний
набряк, реакції
гіперчутливості;
частота
невідома – анафілактична
реакція.

З
боку обміну
речовин: нечасто
– анорексія.

З
боку психіки: нечасто
–
нервозність,
безсоння;
рідко – ажитація;
частота
невідома – агресивність,
неспокій,
делірій,
галюцинації.

З
боку
нервової
системи:
часто –
головний
біль; нечасто
– запаморочення,
сонливість,
дисгевзія,
парестезія;
частота
невідома – непритомність,
судоми, гіпестезія,
психомоторна
підвищена
активність,
аносмія,
агевзія,
паросмія,
міастенія
гравіс.

З
боку органів
зору:
нечасто –
порушення
зору.

З
боку органів
слуху: нечасто –
розлади з
боку органів
слуху, вертиго;
частота
невідома –
порушення
слуху, включаючи
глухоту
та/або дзвін
у вухах.

Більшість
із цих
випадків
пов’язані з
експериментальними
дослідженнями,
в яких азитроміцин
застосовували
у великих
дозах протягом
тривалого
часу.
Відповідно
до доступних
звітів про
подальше
медичне спостереження
більшість із
цих проблем
мали
оборотний
характер.

З
боку серця:
нечасто –
пальпітація;
частота
невідома – тріпотіння-мерехтіння
шлуночків (torsade de
pointes), аритмія,
включаючи
шлуночкову
тахікардію,
подовження QT-інтервалу
на ЕКГ.

З боку
судин:
нечасто – припливи;
частота
невідома – артеріальна
гіпотензія.

З
боку
респіраторної
системи: нечасто
– диспное,
носова
кровотеча.

З
боку
травного
тракту: дуже
часто –
діарея; часто
– блювання,
біль у
животі,
нудота;
нечасто –
запор,
метеоризм,
диспепсія,
гастрит,
дисфагія,
сухість у
роті,
відрижка,
виразки у ротовій
порожнині,
гіперсекреція
слини; частота
невідома – панкреатит,
зміна
кольору
язика.

З
боку
гепатобіліарної
системи: рідко –
порушення
функції
печінки,
холестатична
жовтяниця;
частота
невідома – печінкова
недостатність
(яка рідко
призводила
до летального
наслідку),
фульмінантний
гепатит, некротичний
гепатит.

Можливе
оборотне
помірне
підвищення
активності
печінкових
ферментів.
Змінені показники
нормалізуються
через 2-3 тижні
після
припинення
лікування.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: нечасто
– висипання,
свербіж,
кропив’нка, дерматит,
сухість
шкіри,
гіпергідроз;
рідко –
фоточутливість,
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз; частота
невідома –
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
поліморфна
еритема,
реакція  на
лікарський
засіб з еозинофілією  та
системними
симптомами.

З
боку
скелетно-м’язової
системи: нечасто
–
остеоартрит,
міалгія, біль
у спині, біль
у шиї;
частота
невідома –
артралгія.

З
боку
сечовидільної
системи:
нечасто –
дизурія, біль
у нирках;
частота невідома
– гостра
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: нечасто –
маткова
кровотеча,
тестикулярні
порушення.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції: нечасто
– набряк,
астенія,
нездужання,
втома, набряк
обличчя, біль
у грудях,
гіпертермія,
біль,
периферичний
набряк.

Лабораторні
показники: часто –
знижена
кількість
лімфоцитів,
підвищена
кількість
еозинофілів,
знижений рівень
бікарбонату
крові,
підвищення
рівня
базофілів,
підвищення
рівня
моноцитів, підвищення
рівня
нейтрофілів;
нечасто – підвищений
рівень
аспартатамінотрансферази,
аланінамінотрансферази,
білірубін у крові,
сечовини в
крові,
креатиніну
крові; зміни
показників
калію в
крові,
підвищення рівня
лужної
фосфатази,
хлориду,
глюкози,
тромбоцитів;
зниження
рівня
гематокриту;
підвищення
рівня
бікарбонату,
відхилення
від норми рівня
натрію.

Ураження
та отруєння:
нечасто –
ускладнення
після
процедури.

Інформація
про небажані
реакції, які
можливо
пов’язані з
профілактикою
та
лікуванням Mycobacterium Avium Complex,
базується на
даних
клінічних
досліджень та
спостережень
у
постмаркетинговий
період. Ці
небажані
реакції
відрізняються
за типом або
за частотою
від тих, про
які повідомлялося
при
застосуванні
швидкодіючих
лікарських
форм та
лікарських
форм
тривалої дії.

Небажані
реакції, які
можливо
пов’язані з профілактикою
та
лікуванням Mycobacterium Avium Complex

З боку
обміну
речовин:
часто – анорексія.

З
боку
нервової
системи: часто –
запаморочення,
головний біль,
парестезія,
дисгевзія.

З
боку органів
зору:
часто –
порушення
зору.

З
боку органів
слуху: нечасто –
порушення
слуху, дзвін
у вухах.

З
боку серця:
нечасто –
пальпітація.

З
боку
травного
тракту: дуже
часто –
діарея, біль
у животі,
нудота, метеоризм,
шлунково-кишковий
дискомфорт,
часті рідкі
випорожнення.

З
боку
гепатобіліарної
системи: нечасто
– гепатит.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: часто –
висипання,
свербіж;
нечасто –
синдром
Стівенса-Джонсона,
фоточутливість.

З
боку
скелетно-м’язової
системи: часто –
артралгія.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції: часто –
підвищена
втомлюваність;
нечасто –
астенія,
нездужання.

Термін
придатності.

Термін
придатності
порошку
гранульованого
для оральної
суспензії — 2
роки.

Термін
придатності
готової
суспензії — 5
діб.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 25,4 г у
банки скляні,
укупорені
кришками пластмасовими
з контролем
першого
розкриття.

Кожну банку
разом з
інструкцією
для
медичного
застосування,
каліброваним
шприцом для
дозування та
мірною
ложечкою
поміщають в
пачку.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ПАТ
«Хімфармзавод
«Червона
зірка».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його діяльності.

61010,
Україна, м.
Харків, вул.
Гордієнківська,
1.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

АЗИТРОМИЦИН-КР

(Azithromycin-KR)

Состав:

действующее
вещество: azithromycin;

5 мл
суспензии
содержат
азитромицина
(в пересчете
на 100 % вещество)
200 мг;

вспомогательные
вещества: натрия
карбонат
безводный,
натрия
бензоат (Е 211),
натрия
карбоксиметилцеллюлоза
очищенная,
титана
диоксид (Е 171),
глицин,
кремния диоксид
коллоидный
безводный,
ароматизатор
«Клубника»,
ароматизатор
«Банан»,
сахар белый.

Лекарственная
форма. Порошок
гранулированный
для оральной
суспензии.

Основные
физико-химические
свойства:
порошок
гранулированный
от белого до
желто-белого
цвета с
запахом
клубники и
банана.

Фармакотерапевтическая
группа.
Антибактериальные
средства для
системного
применения.
Макролиды,
линкозамиды
и стрептограмины.
Азитромицин.

Код АТХ J01F А10.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Азитромицин
является
представителем
новой группы
макролидных
антибиотиков
– азалидов.
Обладает
широким
спектром
антимикробного
действия.
Связываясь с
50S-cубъединицей
рибосом,
подавляет
биосинтез
белков
микроорганизма.

Полная
перекрестная
резистентность
существует
среди Streptococcus
pneumoniae, бета-гемолитического
стрептококка
группы А, Enterococcus faecalis и Staphylococcus
aureus, включая
метициллинрезистентный
золотистый
стафилококк
(MRSA), к
эритромицину,
азитромицину,
другим
макролидам и
линкозамидам.

Спектр
антимикробного
действия
азитромицина.

Азитромицин
проявляет
активность в
отношении
ряда
аэробных
грамположительных
бактерий: Staphylococcus aureus
метициллинчувствительный,
Streptococcus pneumoniae
пенициллинчувствительный,
Streptococcus pyogenes.
Эффективен в
отношении
аэробных
грамотрицательных
бактерий: Haemophilus influenzae, H. Parainfluenzae, Legionella pneumophila,
Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida.
Действует на
чувствительные
анаэробные бактерии:
Clostridium perfringens, Fusobacterium
spp., Prevotella spp., Porphyriomonas spp. Кроме
того,
эффективен в
отношении
внутриклеточных
и других
микроорганизмов,
в том числе Chlamidia trachomatis и Chlamidia pneumoniae, Mycoplasma pneumoniae.

Виды,
для которых
приобретенная
резистентность
может быть
проблемой.

Анаэробные
грамположительные
бактерии: Streptococcus pneumoniae с
промежуточной
чувствительностью
к пенициллину
и
пенициллинрезистентный.

Врожденнорезистентные
организмы:

Аэробные
грамположительные
бактерии: Enterococcus faecalis.

Стафилококки
MRSA, MRSE
(метициллинрезистентный
золотистый
стафилококк
имеет очень
высокую распространенность
приобретенной
устойчивости
к макролидам
и был указан
здесь из-за редкой
чувствительности
к
азитромицину).

Анаэробные
бактерии:
группа
бактероидов Bacteroides fragilis.

Фармакокинетика.

После
перорального
приема
азитромицин
хорошо
всасывается
в
пищеварительном
тракте и
быстро распределяется
по всему
организму.
При этом в тканях
достигаются
высокие
концентрации
антибиотика.
Имеет
длительный
период полувыведения
и медленно
выводится из
тканей.
Указанные свойства
дают
возможность
принимать
препарат 1
раз в сутки в
течение трех
дней. Азитромицин
хорошо
проникает
внутрь
клеток, в том
числе
фагоцитов,
которые
мигрируют в очаг
воспаления,
способствуя
воссозданию терапевтических
концентраций
препарата в
месте инфекции.
Выделяется
препарат, в
основном, с желчью
в
неизмененном
виде,
небольшая
часть
выводится
почками.

Клинические
характеристики.

Показания.

Инфекции,
вызванные
чувствительными
к азитромицину
микроорганизмами:

- инфекции
верхних
дыхательных
путей (бактериальный
фарингит/тонзиллит,
синусит,
средний
отит);

- инфекции
нижних
дыхательных
путей (бактериальный
бронхит,
негоспитальная
пневмония);

- инфекции
кожи и мягких
тканей
(мигрирующая
эритема
(начальная
стадия
болезни
Лайма), рожистое
воспаление,
импетиго,
вторичные
пиодерматозы).

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к азитромицину,
эритромицину
или к любому
макролидному
или
кетолидному
антибиотику,
или к любому
другому
компоненту
препарата.
Из-за теоретической
возможности
эрготизма
азитромицин
не следует
назначать
одновременно
с производными
спорыньи.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Следует
осторожно
назначать
азитромицин
пациентам
вместе с
другими
лекарственными
средствами,
которые
могут удлинять
интервал QT.

Антациды. При
изучении
влияния
одновременного
применения
антацидов на
фармакокинетику
азитромицина
в целом не
наблюдалось
изменений в
биодоступности,
хотя
плазменные
пиковые
концентрации
азитромицина
уменьшились
на 25 %. Не
следует
принимать
одновременно
азитромицин
и антациды.

Цетиризин. У
здоровых
добровольцев
при
одновременном
применении
азитромицина
в течение 5
дней с
цетиризином
20 мг в
равновесном
состоянии не
наблюдались
явления
фармакокинетического
взаимодействия
или
существенные
изменения
интервала QT.

Карбамазепин. В
исследовании
фармакокинетического
взаимодействия
у здоровых
добровольцев
азитромицин
не проявил
значительного
влияния на
плазменные
уровни
карбамазепина
или на его
активные
метаболиты.

Циклоспорин. В
фармакокинетическом
исследовании
с участием
здоровых добровольцев,
получавших
пероральную
дозу азитромицина
500 мг/сутки в
течение 3
дней, а затем
однократную
пероральную
дозу циклоспорина
10 мг/кг, было
продемонстрировано
значительное
повышение Сmax
и AUC0-5
циклоспорина.
Поэтому
следует
проявлять
осторожность
при
одновременном
применении
этих препаратов.
Если
одновременное
применение
этих
препаратов
является
необходимым,
следует
контролировать
уровень
циклоспорина
и
соответствующим
образом
корректировать
дозу.

Пероральные
антикоагулянты
типа
кумарина. В
исследовании
фармакокинетического
взаимодействия
азитромицин
не менял
антикоагулянтный
эффект
однократной
дозы 15 мг варфарина,
назначенного
здоровым
добровольцам.
В
постмаркетинговый
период были
получены
сообщения о
потенцировании
антикоагулянтного
эффекта после
одновременного
применения
азитромицина
и
пероральных
антикоагулянтов
типа кумарина.
Хотя
причинная
связь
установлена
не была,
следует
учитывать
необходимость
проведения
частого
мониторинга
протромбинового
времени при
назначении
азитромицина
пациентам, которые
получают
пероральные
антикоагулянты
типа
кумарина.

Дигоксин
и колхицин.
Сообщалось,
что
сопутствующее
применение
макролидных
антибиотиков,
включая азитромицин,
и субстратов
Р-гликопротеина,
таких как
дигоксин и
колхицин,
приводит к
повышению
уровня субстрата
Р-гликопротеина
в сыворотке
крови. Следовательно,
при
сопутствующем
применении
азитромицина
и дигоксина
необходимо
учитывать
возможность
повышения
концентрации
дигоксина и
проводить
мониторинг
уровней
препарата в
сыворотке
крови.

Метилпреднизолон. В
исследовании
фармакокинетического
взаимодействия
у здоровых
добровольцев
азитромицин
не проявил
значительного
влияния на
фармакокинетику
метилпреднизолона.

Терфенадин. В
фармакокинетических
исследованиях
не сообщалось
о
взаимодействии
между
азитромицином
и
терфенадином.
В некоторых
случаях нельзя
исключить
возможность
такого
взаимодействия
полностью,
однако нет
специальных
данных о
наличии
такого
взаимодействия.

Теофиллин.
Азитромицин
не влиял на
фармакокинетику
теофиллина
при
одновременном
приеме азитромицина
и теофиллина
здоровыми
добровольцами.
Комбинированное
применение
теофиллина и
других
макролидных
антибиотиков
иногда
приводило к
повышению  уровня
теофиллина в
сыворотке
крови.

Зидовудин.
Однократные
дозы 1000 мг и
многократные
дозы 1200 мг или 600
мг азитромицина
имели
незначительное
влияние на плазменную
фармакокинетику
или
выделение с
мочой
зидовудина
или его
глюкуронидных
метаболитов.
Однако прием
азитромицина
повышал
концентрации
фосфорилированного
зидовудина,
клинически
активного
метаболита, в
мононуклеарах
в
периферическом
кровообращении.
Клиническая
значимость
этих данных
неясна, но
может быть
полезной для
пациентов.

Макролидные
антибиотики
могут
усилить эффект
теофиллина,
терфенадина,
варфарина, карбамазепина,
фенитоина,
триазолама,
дигоксина, эрготамина
и
циклоспорина.
Азитромицин
не имеет
существенного
взаимодействия
с печеночной
системой
цитохрома Р450.
Считается,
что препарат
не имеет
фармакокинетического
лекарственного
взаимодействия,
характерного
для
эритромицина
и других
макролидов.
Азитромицин
не вызывает
индукции или
инактивации
печеночного
цитохрома Р450
из-за цитохром-метаболитного
комплекса.

Спорынья.
Учитывая
теоретическую
возможность
возникновения
эрготизма,
одновременное
введение
азитромицина
с
производными
спорыньи не
рекомендуется.

Были
проведены
фармакокинетические
исследования
применения
азитромицина
и следующих
препаратов,
метаболизм
которых в значительной
степени
происходит с
участием
цитохрома Р450.

Диданозин. При
одновременном
применении
суточных доз
1200 мг азитромицина
с 400 мг
диданозина в
сутки у шести
ВИЧ-положительных
добровольцев
не было выявлено
влияния на
фармакокинетику
диданозина в
равновесном
состоянии по
сравнению с
плацебо.

Рифабутин.
Одновременное
применение
азитромицина
и рифабутина
не влияло на плазменные
концентрации
этих
препаратов.
Нейтропения
наблюдалась
у пациентов,
принимавших
одновременно
азитромицин
и рифабутин.
Хотя
нейтропения
была связана
с применением
рифабутина,
причинная
связь с одновременным
приемом с
азитромицином
не была
установлена.

Аторвастатин.
Одновременное
применение
аторвастатина
(10 мг в сутки) и
азитромицина
(500 мг в сутки) не
вызывало
изменения
концентраций
аторвастатина
в плазме
крови (на
основе
анализа ингибирования
HMG CoA-редуктазы).
Однако в
постмаркетинговый
период были
зарегистрированы
случаи
рабдомиолиза
у пациентов,
принимавших
азитромицин
со статинами.

Циметидин.
В
фармакокинетическом
исследовании
влияния
однократной
дозы
циметидина
на фармакокинетику
азитромицина,
принятой за 2
часа до
приема
азитромицина,
никаких
изменений в
фармакокинетике
азитромицина
не
наблюдалось.

Эфавиренц.
Одновременное
применение
одноразовой
дозы
азитромицина
600 мг и 400 мг
эфавиренца
ежедневно в
течение 7
дней не
вызывало
какого-либо
клинически
существенного
фармакокинетического
взаимодействия.

Флуконазол.
Одновременное
применение
одноразовой
дозы
азитромицина
1200 мг не
приводит к
изменению
фармакокинетики
одноразовой
дозы флуконазола
800 мг. Общая
экспозиция и
период полувыведения
азитромицина
не
изменялись
при
одновременном
применении
флуконазола,
однако
наблюдалось
клинически
незначительное
снижение Cmах
(18 %)
азитромицина.

Индинавир.
Одновременное
применение
одноразовой
дозы
азитромицина
1200 мг не
вызывает
статистически
достоверного
влияния на
фармакокинетику
индинавира,
который
принимают в
дозе 800 мг 3 раза
в сутки в
течение 5
дней.

Мидазолам. У
здоровых
добровольцев
одновременное
применение
азитромицина
500 мг в сутки в
течение 3
дней не
вызывало
клинически
значимых изменений
фармакокинетики
и
фармакодинамики
мидазолама,
который
применялся
как
одноразовая
доза 15 мг.

Нелфинавир.
Одновременное
применение
азитромицина
(1200 мг) и
нелфинавира
в
равновесных
концентрациях
(750 мг 3 раза в
сутки)
вызывает
повышение концентрации
азитромицина.
Клинически
значимых
побочных
явлений не
наблюдалось,
соответственно
нет необходимости
в
регулировании
дозы.

Силденафил. У
обычных
здоровых
добровольцев
мужского
пола не было
получено
доказательств
влияния
азитромицина
(500 мг в сутки в
течение 3 дней)
на значение AUC
и Cmах
силденафила
или его
основного
циркулирующего
метаболита.

Терфенадин. В
фармакокинетических
исследованиях
не сообщалось
о
взаимодействии
между азитромицином
и
терфенадином.
В некоторых
случаях
нельзя
исключить
возможность
такого взаимодействия
полностью,
однако нет
специальных
данных о
наличии
такого
взаимодействия.

Триазолам.
Одновременное
применение
здоровыми
добровольцами
азитромицина
500 мг в первый
день и 250 мг во
второй день с
0,125 мг
триазолама
существенно
не влияло на
все фармакокинетические
показатели
триазолама
по сравнению
с
применением
триазолама и
плацебо.

Триметоприм/сульфаметоксазол.
Одновременное
применение  триметоприма/ сульфаметоксазола
двойной
концентрации
(160 мг/800 мг) в
течение 7
дней с
азитромицином
1200 мг на
седьмые
сутки не
проявляло
существенного
влияния на
максимальные
концентрации,
общую
экспозицию
или
экскрецию с
мочой триметоприма
или
сульфаметоксазола.
Значения
концентраций
азитромицина
в сыворотке
крови
соответствовали
таковым,
которые
наблюдались
в других
исследованиях.

Особенности
применения.

Перед
применением
суспензию
взболтать.

Данная
лекарственная
форма не
предназначена
для лечения
детей с
массой тела
менее 15 кг.

Как и в
случае с
эритромицином
и другими макролидными
антибиотиками,
сообщалось о
единичных
серьезных
аллергических
реакциях,
включая
ангионевротический
отек и анафилаксию
(в единичных
случаях — с
летальным
исходом),
DRESS-синдром,
дерматологические
реакции, в
том числе
острый
генерализованный
экзантематозный
пустулёз.
Некоторые из
этих реакций
обусловили
развитие
рецидивных
симптомов и
требовали
более
длительного
наблюдения и
лечения.

Поскольку
печень
является
основным
путем
выведения
азитромицина,
следует
осторожно
назначать
азитромицин
пациентам с
серьезными
заболеваниями
печени. Сообщалось
о случаях
фульминантного
гепатита,
который
вызывает
опасную для
жизни печеночную
недостаточность
при применении
азитромицина.
Возможно,
некоторые
пациенты в
анамнезе
имели
заболевания
печени или
применяли
другие
гепатотоксические
лекарственные
средства.

Необходимо
проводить
анализы/пробы
функции
печени в
случае
развития
признаков и симптомов
дисфункции
печени,
например астении,
которая
быстро
развивается
и сопровождается
желтухой,
темной мочой,
склонностью
к
кровотечениям
или
печеночной
энцефалопатией.

В случае
выявления
нарушения
функции печени
применение
азитромицина
следует прекратить.

У пациентов,
принимающих
производные
спорыньи,
одновременное
применение
некоторых
макролидных
антибиотиков
приводит к быстрому
развитию
эрготизма.
Отсутствуют данные
о
возможности
взаимодействия
между производными
спорыньи и
азитромицином.
Однако, из-за
теоретической
возможности
эрготизма
азитромицин
не следует
назначать одновременно
с
производными
спорыньи.

Удлинение
сердечной
реполяризации
и интервала QT,
которые
повышали
риск
развития
сердечной
аритмии и
трепетание-мерцание
желудочков (torsade de pointes),
наблюдались
при лечении
другими
макролидными
антибиотиками,
в том числе
азитромицином.
Поскольку
состояния,
сопровождающиеся
повышенным
риском
желудочковых
аритмий
(включая torsade de pointes), могут
привести к
остановке
сердца,
азитромицин
следует
назначать с
осторожностью
пациентам с
существующими
проаритмическими
состояниями
(особенно
женщинам и
пациентам
пожилого
возраста), в
частности
пациентам:

с врожденной
или
зарегистрированной
пролонгацией
интервала QT;

которые
сейчас
проходят
лечение с
применением
других
активных
веществ,
которые, как
известно,
удлиняют
интервал QT,
например антиаритмические
препараты
классов IA
(хинидин и
прокаинамид)
и III (дофетилид,
амиодарон и
соталол),
цизаприд и
терфенадин,
нейролептические
средства,
такие как
пимозид;
антидепрессанты,
такие как циталопрам,
а также
фторхинолоны,
такие как моксифлоксацин
и
левофлоксацин;

с
нарушением
электролитного
обмена, особенно
в случае гипокалиемии
и
гипомагниемии;

с
клинически
релевантной
брадикардией,
сердечной
аритмией или
тяжелой
сердечной недостаточностью.

Сообщалось
об
обострении
симптомов
миастении
гравис или о
новом
развитии
миастенического
синдрома у
пациентов,
получающих
терапию азитромицином.

Фарингит/тонзиллит.
Азитромицин
не является
препаратом
первого
выбора для
лечения
фарингитов и
тонзиллитов,
вызванных Streptococcus pyogenes.
Для этого и
для
профилактики
острой ревматической
лихорадки
препаратом
первого выбора
является
пенициллин.

Суперинфекции. Как и в
случае с
другими
антибиотиками,
рекомендуется
проводить
наблюдения
относительно
признаков
суперинфекции,
вызванной
нечувствительными
организмами,
включая
грибы.

При приеме
почти всех
антибактериальных
препаратов,
включая азитромицин,
сообщалось о Clostridium difficile-ассоциированной
диарее (CDAD),
серьезность
которой
варьировала
от слабо
выраженной
диареи до
колита с
летальным
исходом.
Лечение
антибактериальными
препаратами
изменяет
нормальную
флору в
толстой
кишке, что приводит
к
чрезмерному
росту C.
difficile.

C. difficile
продуцирует
токсины А и В,
которые
способствуют
развитию CDAD.
Штаммы      C. difficile,
гиперпродуцирующие
токсины,
являются причиной
повышенного
уровня
заболеваемости
и
летальности,
поскольку
эти инфекции
могут быть
резистентными
к антимикробной
терапии и
требовать
проведения
колэктомии.
Необходимо
рассмотреть
возможность
развития CDAD у
всех
пациентов с
диареей, вызванной
применением
антибиотиков.
Нужно
тщательно
вести
историю
болезни,
поскольку,
как сообщалось,
CDAD может иметь
место в
течение двух
месяцев
после приема
антибактериальных
препаратов.

У пациентов
с серьезной
дисфункцией
почек
(скорость
клубочковой
фильтрации <10
мл/мин)
наблюдалось
33 % увеличение
системной
экспозиции
азитромицина.

Безопасность
и
эффективность
для
профилактики
или лечения Mycobacterium Avium Complex у
детей не
установлены.

В связи с
тем, что
препарат
содержит
сахарозу
(сахар-рафинад),
его нельзя
назначать
пациентам с
редкими
наследственными
синдромами
интолерантности
к фруктозе,
глюкозо-галактозной
мальабсорбции
или
недостаточности
сахарозы-изомальтазы.

В случае
возникновения
аллергической
реакции
следует
прекратить
применение
лекарственного
средства и
назначить
соответствующую
терапию.
Врачи должны
знать, что повторные
проявления
симптомов
аллергии
могут возникнуть
после
прекращения
симптоматической
терапии.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.

Нет
адекватных
данных о
применении
азитромицина
беременным
женщинам. В
исследованиях
репродуктивной
токсичности
у животных
тератогенного
вредного
влияния
азитромицина
на плод не
отмечено,
однако
препарат
проникал
через
плаценту.
Безопасность
применения
азитромицина
во время
беременности
не подтверждена.
Поэтому
азитромицин
назначают во время
беременности,
только если
польза
превышает
риск.

Период
кормления
грудью.

Сообщалось,
что
азитромицин
проникает в грудное
молоко
человека, но
соответствующих
и должным
образом
контролируемых
клинических
исследований,
которые
давали бы возможность
охарактеризовать
фармакокинетику
экскреции
азитромицина
в грудное
молоко
человека, не
проводилось.

Фертильность.

Исследование
фертильности
проводили на крысах;
показатель
беременности
снижался
после
введения
азитромицина.
Релевантность
этих данных
относительно
человека неизвестна.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Доказательства
того, что
азитромицин
может
ухудшать
способность
управлять
автотранспортом
или работать
с другими
механизмами,
отсутствуют,
но следует
учитывать
возможность
развития
побочных
реакций,
таких как
головокружение,
сонливость,
нарушение
зрения.

Способ
применения и
дозы.

Азитромицин
следует
принимать 1
раз в сутки,
не менее чем
за 1 час до еды
или через 2
часа после
еды.

В случае
пропуска приема
1 дозы
препарата
пропущенную
дозу необходимо
принять как
можно раньше,
а последующие
– с
интервалом в
24 часа.

Отмеривание
дозы

Полученная
Вами
упаковка
имеет шприц
для дозировки
и мерную
ложечку.

Врач
посоветует
Вам
применять
ложечку или
шприц.

Мерная
ложечка,
заполненная
доверху,
содержит 5 мл,
а
заполненная
до метки – 2,5 мл.

При инфекциях
верхних и
нижних
дыхательных
путей, кожи и
мягких
тканей (за
исключением
мигрирующей  эритемы)
препарат
применяют в
дозе 10 мг/кг
массы тела 1
раз в сутки в
течение 3
дней.

В
зависимости
от массы тела
ребенка
рекомендуются
следующие
дозировки
для формы выпуска
суспензия 200
мг/5 мл:

Масса
тела, кг

Суточная
доза
суспензии

Кратность
приема

Содержание
азитромицина
в суточной
дозе суспензии

15 - 24

5 мл

1 раз/сутки

200 мг

25 - 34

7,5 мл

300 мг

35 - 44

10 мл

400 мг

более 45

12,5 мл

500 мг

ПРИГОТОВЛЕНИЕ
СУСПЕНЗИИ

При помощи
шприца для
дозировки
можно отмерить
количество
воды,
необходимой
для растворения
препарата.

Флакон
содержит
порошок, из
которого
добавлением
воды
(дистиллированной
или прокипяченной
и
охлажденной)
готовят
суспензию.

Суспензия
с
концентрацией
200 мг/5 мл: для
получения 30
мл суспензии
Азитромицин-КР
необходимо
добавить 18 мл
воды. Из
чистой посуды
отмерить
соответствующее
количество
воды и
добавить во
флакон с
препаратом.

Содержимое
флакона
тщательно
взболтать до
получения
однородной
суспензии.

Срок
годности
готовой
суспензии – 5
суток.

Заполнение
шприца
препаратом

Перед
употреблением
суспензию
взболтать.

Погружайте
шприц в
суспензию и,
вытягивая
поршень
вверх,
засасывайте
необходимое
количество
суспензии.

Если
Вы заметили
в шприце
пузырьки
воздуха,
верните
препарат во
флакон и
повторите процедуру
5.

Применение
препарата
ребенку.

Расположите
ребенка как
для
кормления.

Кончик
шприца
положите в
рот и
медленно
выдавливайте
содержимое.

Дайте
ребенку
возможность
постепенно
проглотить
все
количество.

После
приема
препарата
дайте ребенку
выпить
немного чая
или сока,
чтобы смыть
и
проглотить
остатки
суспензии в ротовой
полости.

Очищение
и хранение

Использованный
шприц
промойте
проточной
водой,
высушите и
храните в
сухом и
чистом
месте
вместе с
препаратом.

После
того как
ребенок
принял
последнюю дозу
препарата,
шприц и
флакон
следует
уничтожить.

При
мигрирующей
эритеме
принимают 1 раз
в сутки в
течение 5
дней: в 1-й день
доза составляет
20 мг/кг, затем –
по 10 мг/кг со 2-го
по 5-й день.

Было
показано, что
азитромицин
эффективен
при лечении
стрептококкового
фарингита у
детей в виде
однократной
дозы в 10 мг/кг
или 20 мг/кг в
течение 3 дней.
При
сравнении
этих двух доз
в клинических
исследованиях
была
обнаружена
подобная
клиническая
эффективность,
хотя бактериальная
эрадикация
была более
значительной
при суточной
дозе в 20 мг/кг.
Однако обычно
препаратом
выбора в
профилактике
фарингита, вызванного
Streptococcus pyogenes, и
ревматического
полиартрита,
который возникает
как
вторичное
заболевание,
является
пенициллин.

Пациенты
с
нарушениями
функции
почек

У пациентов
с
незначительными
нарушениями
функции
почек
(скорость
клубочковой
фильтрации 10-80
мл/мин) можно
использовать
то же самое
дозирование,
что и у
пациентов с
нормальной
функцией
почек.
Азитромицин
необходимо с
осторожностью
назначать
пациентам с
тяжелыми
нарушениями
функции
почек
(скорость клубочковой
фильтрации     <10
мл/мин).

Пациенты
с
нарушениями
функции
печени

Поскольку
азитромицин
метаболизируется
в печени и
выводится с
желчью,
препарат не следует
применять
пациентам с
серьезными
заболеваниями
печени.
Исследований,
связанных с
лечением
таких
пациентов с
применением
азитромицина,
не
проводилось.

Дети.

Не
применяют у
детей с
массой тела
менее 15 кг.

Передозировка.

Опыт
клинического
применения
азитромицина
свидетельствует
о том, что
побочные реакции,
которые
развиваются
при приеме
доз препарата
выше, чем
рекомендовано,
подобных к
тем, что
наблюдаются
при
применении
обычных
терапевтических
доз. Они
могут
включать
диарею,
тошноту,
рвоту,
обратимую
потерю слуха.
В случае
передозировки
при необходимости
рекомендуется
прием
активированного
угля и
проведение
общих
симптоматических
и поддерживающих
лечебных
мероприятий.

Побочные
реакции.

Азитромицин
хорошо
переносится
и имеет низкую
частоту
побочных
реакций.

Ниже
указаны
побочные
реакции,
определенные
с помощью
клинических
исследований
и в период
постмаркетингового
наблюдения, при
применении
всех
лекарственных
форм
азитромицина
в
соответствии
с классом
систем и
органов и
частоты
возникновения.
Нежелательные
реакции,
зарегистрированные
в период постмаркетингового
наблюдения,
выделены курсивом.
Группы с
учетом
частоты
реакций
определялись
с помощью
такой шкалы:
очень часто
(≥ 1/10); часто (≥ 1/100, <1/10);
нечасто (≥ 1/1000, <1/100);
редко (≥ 1/10000, <1/1000);
очень редко
(<1/10000); частота
неизвестна
(нельзя
определить по
имеющимся
данным). В
рамках
каждой
группы по
частоте
нежелательные
явления
приведены в
порядке
уменьшения их
тяжести.

Нежелательные
реакции,
возможно или
вероятно
связанные с
азитромицином
на основе данных,
полученных в
процессе
клинических
исследований
и в период
постмаркетингового
наблюдения.

Инфекции и
инвазии: нечасто
– кандидоз,
оральный
кандидоз,
влагалищные
инфекции,
пневмония,
грибковая
инфекция, бактериальная
инфекция,
фарингит,
гастроэнтерит,
нарушение
функции
дыхания,
ринит; частота
неизвестна –
псевдомембранозный
колит.

Со
стороны
системы
крови и
лимфатической
системы: нечасто
– лейкопения,
нейтропения,
эозинофилия;
частота
неизвестна – тромбоцитопения,
гемолитическая
анемия.

В
клинических
исследованиях
были единичные
сообщения о
периодах
транзиторной,
слабо
выраженной
нейтропении,
однако причинная
связь с лечением
азитромицином
не была
подтверждена.

Со
стороны
иммунной
системы:
нечасто –
ангионевротический
отек, реакции
гиперчувствительности;
частота
неизвестна – анафилактическая
реакция.

Со
стороны
обмена
веществ: нечасто
– анорексия.

Со
стороны
психики: нечасто
–
нервозность,
бессонница;
редко – ажитация;
частота
неизвестна
– агрессивность,
беспокойство,
делирий,
галлюцинации.

Со
стороны
нервной
системы: часто –
головная
боль; нечасто
– головокружение,
сонливость,
дисгевзия,
парестезия; частота
неизвестна – обморок,
судороги,
гипестезия, психомоторная
повышенная
активность,
аносмия,
агевзия,
паросмия,
миастения
гравис.

Со
стороны
органов
зрения: нечасто
– нарушение
зрения.

Со
стороны
органов
слуха: нечасто –
расстройства
со стороны
органов
слуха,
вертиго; частота
неизвестна
– нарушение
слуха,
включая
глухоту и/или
звон в ушах.

Большинство
из этих
случаев
связаны с экспериментальными
исследованиями,
в которых
азитромицин
применяли в
больших
дозах в
течение
длительного
времени. В
соответствии
с доступными
отчетами о
дальнейшем
медицинском
наблюдении
большинство
из этих
проблем
имели обратимый
характер.

Со
стороны
сердца: нечасто
–
пальпитация;
частота
неизвестна – трепетание-мерцание
желудочков (torsade
de pointes), аритмия,
включая
желудочковую
тахикардию,
удлинение
QT-интервала
на ЭКГ.

Со
стороны
сосудов: нечасто
– приливы;
частота
неизвестна – артериальная
гипотензия.

Со
стороны
респираторной
системы: нечасто
– диспноэ,
носовое
кровотечение.

Со
стороны
пищеварительного
тракта: очень
часто –
диарея; часто
– рвота, боль
в животе,
тошнота;
нечасто – запор,
метеоризм,
диспепсия,
гастрит,
дисфагия,
сухость во
рту, отрыжка,
язвы в
ротовой полости,
гиперсекреция
слюны;
частота
неизвестна – панкреатит,
изменение
цвета языка.

Со
стороны
гепатобилиарной
системы: редко –
нарушение
функции
печени,
холестатическая
желтуха;
частота
неизвестна – печеночная
недостаточность
(которая редко
приводила к
летальным
последствиям),
фульминантный
гепатит,
некротический
гепатит.

Возможно
обратимое
умеренное
повышение активности
печеночных
ферментов.
Измененные
показатели
нормализуются
через 2-3
недели после
прекращения
лечения.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки:
нечасто –
сыпь, зуд,
крапивница,
дерматит, сухость
кожи,
гипергидроз;
редко –
фоточувствительность,
острый
генерализованный
экзантематозный
пустулез; частота
неизвестна –
синдром
Стивенса-Джонсона,
токсический
эпидермальный
некролиз, полиморфная
эритема,
реакция на
лекарственное
средство с
эозинофилией
и системными
симптомами.

Со
стороны
скелетно-мышечной
системы: нечасто
– остеоартрит,
миалгия, боль
в спине, боль
в шее;
частота
неизвестна –
артралгия.

Со
стороны
мочевыделительной
системы: нечасто
– дизурия,
боль в
почках;
частота
неизвестна
– острая
почечная
недостаточность,
интерстициальный
нефрит.

Со
стороны
репродуктивной
системы и
молочных
желез: нечасто –
маточное
кровотечение,
тестикулярные
нарушения.

Общие
нарушения и
местные
реакции: нечасто
– отек,
астения,
недомогание,
усталость,
отек лица,
боль в груди,
гипертермия,
боль,
периферический
отек.

Лабораторные
показатели: часто –
сниженное
количество
лимфоцитов, повышенное
количество
эозинофилов,
пониженный
уровень
бикарбоната
крови, повышение
уровня
базофилов,
повышение
уровня моноцитов,
повышение
уровня
нейтрофилов;
нечасто –
повышенный
уровень
аспартатаминотрансферазы,
аланинаминотрансферазы,
билирубин в
крови,
мочевины в
крови,
креатинина
крови; изменения
показателей
калия в
крови,
повышение
уровня
щелочной
фосфатазы,
хлорида, глюкозы,
тромбоцитов;
снижение
уровня
гематокрита;
повышение
уровня
бикарбоната,
отклонение
от нормы
уровня
натрия.

Поражения
и отравления:
нечасто –
осложнения
после
процедуры.

Информация
о
нежелательных
реакциях, которые
возможно
связаны с
профилактикой
и лечением Mycobacterium Avium Complex,
базируется
на данных
клинических
исследований
и наблюдений
в
постмаркетинговый
период. Эти нежелательные
реакции
отличаются
по типу или
по частоте от
тех, о
которых
сообщалось при
применении
быстродействующих
лекарственных
форм и
лекарственных
форм длительного
действия.

Нежелательные
реакции,
возможно
связанные с
профилактикой
и лечением Mycobacterium
Avium Complex

Со
стороны
обмена
веществ: часто –
анорексия.

Со
стороны
нервной
системы: часто –
головокружение,
головная
боль, парестезии,
дисгевзия.

Со
стороны
органов
зрения: часто –
нарушение
зрения.

Со
стороны
органов
слуха: нечасто –
нарушение
слуха, звон в
ушах.

Со
стороны
сердца: нечасто
–
пальпитация.

Со
стороны
пищеварительного
тракта: очень
часто –
диарея, боль
в животе,
тошнота,
метеоризм,
желудочно-кишечный
дискомфорт,
частые
жидкие
испражнения.

Со стороны
гепатобилиарной
системы: нечасто
– гепатит.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки: часто –
сыпь, зуд;
нечасто –
синдром
Стивенса-Джонсона,
фоточувствительность.

Со
стороны
скелетно-мышечной
системы: часто –
артралгия.

Общие
нарушения и
местные реакции: часто –
повышенная
утомляемость;
нечасто –
астения,
недомогание.

Срок
годности.

Срок
годности
порошка
гранулированного
для оральной
суспензии — 2 года.

Срок
годности
готовой
суспензии — 5 суток.

Условия
хранения.

В
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 25,4 г в банки
стеклянные,
укупоренные
крышками
пластмассовыми
с контролем
первого вскрытия.

Каждую
банку вместе
с
инструкцией
для медицинского
применения,
калиброванным
шприцом для
дозирования
и мерной
ложечкой
помещают в пачку.

Категория
отпуска.

По рецепту.

Производитель.

ПАО
«Химфармзавод
«Красная
звезда».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его
деятельности.

61010, Украина, г.
Харьков, ул.
Гордиенковская,
1.