ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування лікарського засобу

ЕМОТОН

(EMOTON)

Склад:

діюча речовина: sertraline;

1 таблетка, вкрита плівковою
оболонкою, містить сертраліну гідрохлориду 50 мг або 100 мг;

допоміжні речовини: кальцію гідрофосфат дигідрат, целюлоза
мікрокристалічна, натрію крохмальгліколят, кремнію діоксид колоїдний безводний,
магнію стеарат;

плівкова оболонка містить: спирт полівініловий, титану
діоксид (Е 171), поліетиленгліколь 300, тальк.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою оболонкою.

Основні
фізико-хімічні властивості: білі округлі, випуклі
таблетки з рискою.

Фармакотерапевтична
група.

Антидепресанти. Селективні
інгібітори зворотного захоплення серотоніну. Код АТХ N06A B06.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Сертралін є потужним та
специфічним інгібітором нейронального захоплення серотоніну (5-НТ) in vitro, яке в організмі тварин призводить
до потенціювання ефектів 5-НТ. Сертралін має лише дуже слабкий вплив на процеси
зворотного нейронального захоплення норадреналіну та допаміну. У клінічних
дозах сертралін блокує захоплення серотоніну у тромбоцитах людини. Препарат не чинить
стимулюючої, седативної, антихолінергічної або кардіотоксичної дії в
експериментах на тваринах. Під час застосування препарату сертралін не чинив
седативної дії та не впливав на психомоторні функції. Згідно з властивим йому
селективним інгібуванням зворотного захоплення серотоніну, сертралін не
стимулює катехоламінергічну активність. Лікарський засіб не має афінності до
мускаринових (холінергічних), серотонінергічних, дофамінергічних,
адренергічних, гістамінергічних, ГАМК або бензодіазепінових рецепторів. Тривале
застосування сертраліну у тварин асоціювалося зі зменшенням кількості
норадреналінових рецепторів мозку, що спостерігається і при застосуванні інших
ефективних у клінічній практиці антидепресантів та антиобсесивних засобів.

Сертралін не призводить до
розвитку медикаментозної залежності. У процесі порівняльного дослідження
потенціалу зловживання сертраліном, алпразоламом та d-амфетаміном у людини
сертралін не спричиняв позитивних суб’єктивних ефектів, що свідчили б про тенденцію
до зловживання. Навпаки, учасники дослідження, які приймали як алпразолам, так
і d-амфетамін, порівняно з пацієнтами, які застосовували плацебо, мали
статистично значущо вищі показники схильності до зловживання, ейфорії та
потенційної медикаментозної залежності. Сертралін не виявляє стимулюючого
ефекту та не викликає відчуття тривожності, характерних для d-амфетаміну, або
седативної дії та психомоторних порушень, характерних для алпразоламу.

Сертралін не призводить до виникнення позитивного
стимулу у макак виду резус, видресируваних самостійно приймати кокаїн, як і не
є замісником розпізнавального стимулу як щодо d-амфетаміну, так і
пентобарбіталу у макак-резус.

Клінічна ефективність та
безпечність

Великий
депресивний розлад

Проводили дослідження оригінального препарату з
участю амбулаторних пацієнтів з депресією, у яких відзначалася відповідь на
терапію до завершення початкової 8-тижневої відкритої фази терапії сертраліном
у дозі 50–200 мг/добу. Ці пацієнти (n=295) були рандомізовані у групи або
для продовження прийому сертраліну у дозі 50–200 мг/добу, або для прийому
плацебо протягом 44 тижнів відповідно до подвійного сліпого дослідження.
Частота рецидивів у групі пацієнтів, які приймали сертралін, була статистично
значущо нижчою порівняно з пацієнтами, які приймали плацебо. Середня доза в
учасників, які завершили участь у дослідженні, становила 70 мг/добу.
Відсоток пацієнтів, які відповіли на терапію (що визначалися як пацієнти, в
яких не спостерігався рецидив) у групах прийому сертраліну і плацебо становив
83,4 % і 60,8 % відповідно.

Посттравматичний
стресовий розлад (ПТСР)

Об’єднані дані загальної кількості пацієнтів з
ПТСР, які брали участь у 3 дослідженнях оригінального сертраліну, свідчать
про нижчий відсоток відповіді на терапію серед чоловіків порівняно з жінками. У
двох клінічних дослідженнях із загальною популяцією з позитивними результатами
відсоток пацієнтів, які відповіли на терапію, серед жінок і чоловіків у групах
пацієнтів, які приймали сертралін, був подібним порівняно з плацебо (жінки:
57,2 % порівняно з 34,5 %; чоловіки: 53,9 % порівняно з
38,2 %). Кількість чоловіків і жінок серед пацієнтів загальної об’єднаної
кількості досліджень становила 184 і 430 відповідно, при цьому результати у
жінок були більш постійними, а у чоловіків на початковому рівні спостерігалися
інші змінні параметри (більше зловживання речовинами, більша тривалість
захворювання, причина травми тощо), що корелювали з меншою ефективністю
препарату.

Електрофізіологія
серця

У ґрунтовному дослідженні інтервалу QTc в
рівноважному стані за умови надтерапевтичних експозицій у здорових добровольців
(які отримували дозу оригінального сертраліну 400 мг/добу, що вдвічі
перевищувала максимальну рекомендовану добову дозу) верхня межа 2-стороннього
90 % ДІ для відповідної за часом середньої різниці QTcF між сертраліном і
плацебо, отриманої методом найменших квадратів (11,666 мс), перевищувала
попередньо встановлене граничне значення 10 мс у часовій точці через
4 години після застосування препарату. Аналіз залежності відповіді від
експозиції вказував на слабкий позитивний зв’язок між QTcF та концентрацією
сертраліну в плазмі [0,036 мс/(нг/мл); p < 0,0001]. З огляду
на модель залежності відповіді від експозиції, граничне значення клінічно
значущого подовження інтервалу QTcF (тобто більше 10 мс для спрогнозованого 90
% ДІ) збільшувалося щонайменше в 2,6 рази, ніж при середній Cmax (86 нг/мл)
після застосування найвищої рекомендованої дози сертраліну (200 мг/добу) (див.
розділи «Особливості застосування», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій», «Побічні реакції» і «Передозування»).

Обсесивно-компульсивний
розлад (ОКР) у пацієнтів дитячого віку

Безпека та ефективність сертраліну
(50–200 мг/добу) вивчалися при лікуванні дітей (6–12 років) і
підлітків (13–17 років), які не мали депресії та перебували на амбулаторному
лікуванні з приводу обсесивно-компульсивного розладу (ОКР). Через
1 тиждень початкового періоду разового сліпого прийому плацебо пацієнтів
рандомізували у групи прийому оригінального сертраліну або плацебо протягом
12 тижнів з гнучким дозуванням препарату. Діти (віком 6–12 років)
розпочинали застосування препарату з дози 25 мг. У пацієнтів, які були
рандомізовані у групу прийому сертраліну, спостерігалося значно більше
покращання, ніж у пацієнтів, які отримували плацебо, відповідно до оцінки за
Дитячою обсесивно-компульсивною шкалою Йеля–Брауна CY-BOCS (p=0,005),
Глобальною обсесивно-компульсивною шкалою Національного інституту психічного
здоров’я (NIMH) (p=0,019) та шкалою «Загальна клінічна оцінка – покращення»
(p=0,002). Крім того, у пацієнтів у групі прийому сертраліну порівняно з групою
прийому плацебо спостерігалася тенденція до більшого покращення за шкалою
«Загальна клінічна оцінка – тяжкість захворювання» (p=0,089). Середня кількість
балів за шкалою CY-BOCS на початковому рівні та середня зміна кількості балів
порівняно з початковим рівнем у групі пацієнтів, які отримували плацебо,
становили 22,25 ± 6,15 і -3,4 ± 0,82 відповідно, у той час
як у групі пацієнтів, які отримували сертралін, середня кількість балів на початковому
рівні та середня зміна кількості балів порівняно з початковим рівнем становили
23,36 ± 4,56 і -6,8 ± 0,87 відповідно. У post-hoc аналізі
відсоток пацієнтів, які відповіли на терапію та визначалися як пацієнти зі
зниженням на 25 % (чи більше) кількості балів за шкалою CY-BOCS (первинний
параметр ефективності) від показників початкового рівня до кінцевої точки,
становив 53 % у групі прийому сертраліну порівняно з 37 % у групі
плацебо (р=0,03).

Дані щодо довгострокових клінічних досліджень
ефективності застосування препарату педіатричним пацієнтам відсутні.

Діти

Дані про застосування сертраліну дітям віком до
6 років відсутні.

Постмаркетингове дослідження безпеки оригінального
сертраліну SPRITES.

Було проведено обсерваційне постмаркетингове
дослідження за участю 941 пацієнта віком від 6 до 16 років, в якому оцінювалась
довготривала безпека терапії сертраліном (із психотерапією і без неї) в
порівнянні із психотерапією стосовно когнітивного, емоційного, фізичного та
пубертатного дозрівання, тривалістю до 3 років. Це дослідження проведено в
умовах клінічної практики у дітей та підлітків з первинними діагнозами
обсесивно-компульсивного розладу, депресії або інших тривожних розладів та
оцінки  когнітивності (оцінюється за
тестом Trails B та індексом BRIEF), поведінкової/емоційної регуляції
(оцінюється за поведінковим індексом регуляції BRIEF) та фізичного/пубертатного
дозрівання (оцінюється за стандартизованим індексом зріст/вага/індекс маси тіла
(ІМТ) та стадією Таннера). Сертралін затверджений для застосування в
педіатричній практиці лише для пацієнтів віком від 6 років з ОКР (див. розділ
«Показання»). Стандартизація кожного первинного показника результату на основі
статево-вікових норм показала, що загальні результати відповідали нормальному
розвитку. Не спостерігалося статистично значущих відмінностей від початкових
показників, за винятком показника маси тіла. В порівняльних аналізах  спостерігалися статистично значущі результати
щодо маси  тіла, однак величина їхньої
зміни була незначною.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Протягом 14-денного перорального
прийому сертраліну у дозуванні 50-200 мг 1 раз на добу максимальна концентрація
у плазмі крові досягається через 4,5-8,4 години після щоденного застосування.
Їжа суттєво не змінює біодоступність сертраліну у формі таблеток.

Розподіл

Приблизно 98 % циркулюючого
сертраліну зв’язується з білками плазми крові.

Біотрансформація

Сертралін зазнає
інтенсивного пресистемного метаболізму (ефект першого проходження) у печінці.

Базуючись на даних клінічних досліджень та
досліджень in vitro оригінального
лікарського засобу, можна зробити висновок, що сертралін метаболізується
багатьма шляхами, у тому числі з участю ферментів CYP3A4, CYP2C19 та CYP2B6
(див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). Сертралін та його
основний метаболіт дезметилсертралін також є субстратами Р-глікопротеїну
в умовах in vitro.

Елімінація

Середній період
напіввиведення сертраліну становить приблизно 26 годин (у діапазоні від 22 до 36 годин).
Відповідно до термінального періоду напіввиведення спостерігається кумуляція
препарату (зі збільшенням його рівня приблизно вдвічі) при досягненні
рівноважних концентрацій, які спостерігаються після застосування препарату 1
раз на добу протягом 1 тижня. Період напіввиведення для N-дезметилсертраліну
становить 62-104 години. Сертралін та N-дезметилсертралін інтенсивно
метаболізуються в організмі людини, їх кінцеві метаболіти виводяться з калом та
сечею в однакових кількостях. Тільки дуже незначна частина (<0,2 %)
сертраліну виводиться зі сечею у незміненому вигляді.

Лінійність/нелінійність

Фармакокінетика сертраліну у діапазоні доз від 50
до 200 мг є дозозалежною.

Фармакокінетика в окремих групах пацієнтів

Діти з обсесивно-компульсивним розладом (ОКР)

Фармакокінетика сертраліну
вивчалася у 29 дітей віком 6-12 років та у 32 підлітків віком 13-17 років. Пацієнтам
поступово збільшували дозу шляхом її титрування до добової дози 200 мг протягом
32 днів, починаючи з дози або 25 мг, або 50 мг. При застосуванні препарату
у дозах 25 мг та 50 мг переносимість була однаковою. У рівноважному стані при
застосуванні препарату у дозі 200 мг концентрація сертраліну у плазмі крові у
дітей віком 6-12 років була приблизно на 35 % вищою порівняно з такою у
пацієнтів віком 13-17 років і на 21 % вищою порівняно з концентрацією у референтній
групі дорослих. Не спостерігалося значущих відмінностей між показниками
кліренсу у хлопчиків та дівчаток. Таким чином, для застосування препарату
дітям, особливо з низькою масою тіла, рекомендується низька початкова доза і її
збільшення при титруванні з кроком у 25 мг. Підліткам можна застосовувати такі
ж дози, як і дорослим.

Підлітки та пацієнти літнього віку

Фармакокінетичний профіль
сертраліну у підлітків та в осіб літнього віку значуще не відрізняється від
такого у дорослих віком 18-65 років.

Порушення функції печінки

У пацієнтів з ушкодженням
печінки період напіввиведення сертраліну подовжується і площа під
фармакокінетичною кривою «концентрація-час» (AUC) збільшується втричі.

Порушення функції нирок

У пацієнтів із порушеннями
функції нирок помірного або тяжкого ступеня не відзначалося значущої кумуляції
сертраліну.

Фармакогеноміка

В осіб з повільним метаболізмом CYP2C19 рівні
сертраліну у плазмі крові були приблизно на 50 % вищі порівняно з особами
зі швидким метаболізмом CYP2C19. Клінічне значення цього явища не з’ясоване,
тому титрування дози потрібне, залежно від клінічної відповіді пацієнта.

Клінічні характеристики.

Показання.

– Великі депресивні епізоди.
Запобігання рецидиву великих депресивних епізодів.

– Панічні розлади з
наявністю або відсутністю агорафобії.

– Обсесивно-компульсивний
розлад (ОКР) у дорослих та дітей віком 6-17 років.

– Соціальний тривожний
розлад.

– Посттравматичний стресовий
розлад (ПТСР).

Протипоказання.

Підвищена
чутливість до сертраліну або до інших компонентів препарату. Тяжкі порушення функції
печінки; неконтрольована епілепсія. Протипоказане одночасне застосування
інгібіторів моноаміноксидази (МАО) у зв’язку з ризиком розвитку
серотонінового синдрому з проявами таких симптомів як збудження, тремор та
гіпертермія. Розпочинати терапію сертраліном не можна щонайменше протягом
14 днів після припинення курсу лікування інгібітором МАО незворотної дії.
Застосування сертраліну слід припинити щонайменше за 7 днів до початку
терапії інгібітором МАО незворотної дії.
Протипоказане одночасне застосування сертраліну та пімозиду (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій.

Протипоказані

Необоротні (неселективні)
інгібітори МАО (селегілін)

Сертралін не слід
застосовувати у комбінації з необоротними (неселективними) інгібіторами МАО,
такими як селегілін. Лікування сертраліном можна розпочати принаймні через 14
днів після припинення лікування необоротними (неселективними) інгібіторами МАО.
Лікування сертраліном слід припинити за 7 днів до лікування необоротними
(неселективними) інгібіторами МАО.

Селективні інгібітори МАО
оборотної дії (моклобемід)

У зв’язку з тим, що при
одночасному лікуванні сертраліном та оборотними селективними інгібіторами МАО,
такими як моклобемід, існує ризик виникнення серотонінового синдрому, таке поєднання
не рекомендується. Лікування сертраліном можна розпочати принаймні через 14
днів після припинення лікування оборотними (селективними) інгібіторами МАО.
Лікування сертраліном слід припинити за 7 днів до лікування оборотними
(селективними) інгібіторами МАО.

Неселективні інгібітори МАО оборотної дії (лінезолід)

Антибіотик лінезолід є
слабким неселективним інгібітором МАО оборотної дії, який не слід застосовувати
пацієнтам, які приймають сертралін.

Були зареєстровані тяжкі
побічні реакції у пацієнтів, які нещодавно припинили застосування інгібіторів МАО
(наприклад, метиленового синього) і розпочали прийом сертраліну або які
припинили терапію сертраліном незадовго до початку застосування інгібіторів МАО.
Спостерігалися такі побічні реакції як тремор, міоклонус, сильне
потовиділення, нудота, блювання, почервоніння обличчя, запаморочення,
гіпертермія (особливо схожа на злоякісний нейролептичний синдром), судоми,
летальний наслідок.

Пімозид

У дослідженні з одноразовим
прийомом низької дози пімозиду (2 мг) спостерігалося збільшення рівня пімозиду
приблизно на 35 %. Таке підвищення не супроводжувалося жодними змінами
показників ЕКГ. Хоча механізм цієї взаємодії невідомий, одночасне застосування
сертраліну і пімозиду протипоказане у зв’язку з вузьким терапевтичним
діапазоном пімозиду.

Не
рекомендується одночасне застосування зі сертраліном

Лікарські засоби, які пригнічують ЦНС, алкоголь

Одночасне застосування
сертраліну в дозі 200 мг на добу не потенціювало ефекти алкоголю,
карбамазепіну, галоперидолу чи фенітоїну щодо когнітивних та психомоторних
функцій у здорових добровольців, однак одночасне застосування сертраліну з
алкоголем не рекомендується.

Інші серотонінергічні лікарські засоби

Потребує обережності
одночасне призначення сертраліну з фентанілом (що застосовується переважно під
час загального наркозу та в терапії хронічного болю), з іншими
серотонінергічними препаратами (в тому числі з іншими серотонінергічними
антидепресантами, триптанами) та іншими опіоїдними засобами.

Особливі
застережні заходи при застосуванні

Препарати,
які подовжують інтервал QT

Ризик подовження інтервалу QTc та/або шлуночкових
аритмій (наприклад шлуночкової тахікардії типу «пірует») може підвищуватися у
разі одночасного застосування з іншими препаратами, які подовжують інтервал QTc
(наприклад деякі антипсихотичні засоби та антибіотики) (див. розділи «Особливості застосування» та
«Фармакодинаміка»).

Літій

У дослідженні з участю
здорових добровольців одночасний прийом сертраліну та літію значущо не змінював
фармакокінетику літію, однак призводив до посилення тремору порівняно з
плацебо, що свідчить про можливу фармакодинамічну взаємодію. При одночасному
застосуванні сертраліну та літію слід забезпечити відповідний контроль.

Фенітоїн

Результати
досліджень з участю здорових добровольців свідчать про те, що тривалий прийом
сертраліну в дозі 200 мг на добу не призводить до клінічно значущого
інгібування метаболізму фенітоїну. Є дані про високі експозиції фенітоїну у
пацієнтів, які застосовують сертралін; рекомендується моніторинг концентрації
фенітоїну у плазмі крові протягом початкового етапу терапії сертраліном із
відповідною корекцією дози фенітоїну. Крім того, одночасне застосування
препарату з фенітоїном, відомим індуктором CYP3A4, може призвести до зниження концентрації сертраліну у
плазмі крові. Не можна виключити можливість зниження плазмових рівнів
сертраліну під впливом інших індукторів ферменту CYP3A4, зокрема фенобарбіталу,
карбамазепіну, препаратів звіробою та рифампіцину.

Метамізол

Одночасне
застосування сертраліну з метамізолом, який є індуктором метаболізуючих
ферментів, включаючи CYP2B6 i CYP3A4, може
призвести до зниження концентрації сертраліну в плазмі з потенційним зниженням
клінічної ефективності. Тому рекомендується бути обережним при одночасному
застосуванні метамізолу та сертраліну; слід контролювати клінічну відповідь
та/або рівні препарату в міру необхідності.

Триптани

Надходили поодинокі
повідомлення про слабкість, гіперрефлексію, порушення координації, відчуття
збентеження, тривожності та збудження при одночасному застосуванні сертраліну
та суматриптану. Симптоми серотонінергічного синдрому можуть також розвиватися
при застосуванні інших препаратів цього ж класу (триптанів). Якщо одночасне
лікування сертраліном та триптанами є необхідним з клінічної точки зору, слід
забезпечити відповідний нагляд за пацієнтом.

Варфарин

Одночасне застосування
сертраліну в дозі 200 мг на добу та варфарину призводило до незначного, але
статистично значущого збільшення протромбінового часу, що може у деяких
рідкісних випадках призвести до порушень міжнародного нормалізованого
відношення (МНВ). Тому слід ретельно контролювати показник протромбінового часу
на початку лікування сертраліном та при його відміні.

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами, з дигоксином, атенололом, циметидином

Одночасне
застосування з циметидином призводило до суттєвого зниження кліренсу
сертраліну. Клінічне значення цих змін не з’ясоване. Сертралін не впливав на
бета-адреноблокуючі властивості атенололу. При одночасному застосуванні
сертраліну у дозі 200 мг/добу та дигоксину не було виявлено ніякої взаємодії.

Лікарські засоби, що впливають на функцію тромбоцитів

Може підвищуватися ризик
виникнення кровотечі при одночасному застосуванні селективних інгібіторів
зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС), включаючи сертралін, з лікарськими
засобами, що впливають на тромбоцитарну функцію (наприклад, із нестероїдними
протизапальними засобами (НПЗЗ), ацетилсаліциловою кислотою і тиклопідином), або
з іншими лікарськими засобами, що можуть збільшувати ризик кровотечі.

Блокатори
нервово-м’язової передачі

СІЗЗС можуть зменшувати активність холінестерази у
плазмі крові, що призводить до подовження блокування нервово-м’язової передачі
мівакурієм або іншими блокаторами нервово-м’язової передачі.

Засоби, що метаболізуються з участю цитохрому Р450

Сертралін
може діяти як слабкий чи помірний інгібітор ізоферменту СYР2D6. Тривалий прийом
сертраліну в дозі 50 мг на добу призводив до помірного підвищення (у середньому
на 23-37 %) рівноважних концентрацій дезипраміну (показника активності
ізоферменту СYР2D6) у плазмі крові. Клінічно значущі взаємодії можливі з іншими
субстратами СYР2D6 з вузьким терапевтичним діапазоном, такими як протиаритмічні
засоби класу 1С, зокрема пропафеноном і флекаїнідом, трициклічні антидепресанти
і типові антипсихотичні засоби, особливо на тлі застосування сертраліну у вищих
дозах.

Сертралін
не є клінічно значущим інгібітором ізоферментів CYP3A4, CYP2C9, CYP2C19 та
CYP1A2. Це підтверджується результатами досліджень взаємодії препаратів in vivo із застосуванням субстратів
CYP3A4 (ендогенного кортизолу, карбамазепіну, терфенадину, алпразоламу),
субстрату CYP2C19 (діазепаму) і субстратів CYP2C9 (толбутаміду, глібенкламіду і
фенітоїну). Результати досліджень in
vitro свідчать про те, що сертралін має дуже малий потенціал інгібування
СYР1А2 або не має його взагалі.

Щоденний
прийом трьох склянок грейпфрутового соку призводив до підвищення плазмового
рівня сертраліну майже на 100 % у перехресному дослідженні у здорових добровольців
японської національності. Взаємодія з іншими інгібіторами CYP3A4 не була
вивчена. Тому слід уникати прийому грейпфрутового соку під час застосування
сертраліну.

З огляду
на результати дослідження взаємодії з грейпфрутовим соком, не можна виключити
можливість значно більшого підвищення експозиції сертраліну при одночасному
застосуванні з потужними інгібіторами ферменту CYP3A4, зокрема з інгібіторами
протеаз, кетоконазолом, ітраконазолом, позаконазолом, вориконазолом,
кларитроміцином, телітроміцином та нефазодоном. Це також стосується помірних
інгібіторів CYP3A4 – апрепітанту, еритроміцину, флуконазолу, верапамілу та
дилтіазему. Слід уникати прийому потужних інгібіторів CYP3A4 під час терапії
сертраліном.

Не можна
виключити можливість зниження рівнів сертраліну у плазмі крові під впливом
інших індукторів ферменту CYP3A4, наприклад фенобарбіталу, карбамазепіну,
препаратів звіробою та рифампіцину.

В осіб з
повільним метаболізмом CYP2C19 плазмові рівні сертраліну підвищуються на 50 %
порівняно з особами зі швидким метаболізмом CYP2C19. Не можна виключити
можливість лікарської взаємодії з такими потужними інгібіторами CYP2C19, як
омепразол, ланзопразол, пантопразол, рабепразол, флуоксетин, флувоксамін.

Особливості застосування.

Такі симптоми, як неспокій, збудження, панічні
атаки, безсоння, дратівливість, ворожість, агресивність, імпульсивність,
психомоторний неспокій, гіпоманія та манія, спостерігалися у дорослих та дітей,
які лікувалися антидепресантами. Ці симптоми можуть передувати появі
суїцидальності. Слід розглянути можливість зміни терапевтичного режиму або
відміни препарату Емотон, якщо прояви депресії неухильно погіршуються,
з’являється суїцидальність або симптоми погіршення суїцидальності. Якщо буде
прийняте рішення про припинення лікування, препарат слід відміняти поступово
так швидко, як тільки можна, але слід пам’ятати про те, що раптове припинення
лікування може супроводжуватися синдромом відміни. Перед початком лікування
необхідно провести обстеження пацієнта з метою визначення ризику розвитку
біполярного розладу. Для цього ретельно збирається психіатричний анамнез, який
включає сімейний анамнез суїцидів, біполярних розладів та депресії. Емотон не
призначений для лікування біполярної депресії.

Серотоніновий
синдром (СС) або злоякісний нейролептичний синдром (ЗНС)

При застосуванні СІЗЗС, включаючи терапію
сертраліном, повідомлялося про розвиток синдромів, що можуть бути небезпечними
для життя, таких як СС чи ЗНС. Ризик розвитку СС чи ЗНС при застосуванні СІЗЗС зростає
при одночасному застосуванні інших серотонінергічних засобів (включаючи інші
серотонінергічні антидепресанти, триптани та фентаніл) із лікарськими засобами,
що порушують метаболізм серотоніну (включаючи інгібітори МАО, наприклад
метиленовий синій), антипсихотичними засобами та іншими антагоністами дофаміну
та опіатами. Серотоніновий синдром може включати зміни психічного стану
(наприклад, збудження, галюцинації, кому), порушення з боку вегетативної
нервової системи (тахікардія, коливання артеріального тиску, гіпертермія),
нервово-м’язові порушення (гіперрефлексія, порушення координації) та/або
порушення з боку травного тракту (нудота, блювання, діарея). Деякі прояви
серотонінового синдрому, включаючи гіпертермію, ригідність м`язів, зміни з боку
вегетативної нервової системи та зміни психічного стану, подібні до проявів ЗНС.
У пацієнтів слід проводити моніторинг на наявність симптомів СС чи ЗНС.

Перехід із
СІЗЗС, антидепресантів або антиобсесивних препаратів

Існують обмежені дані щодо вивчення оптимального
часу переходу з СІЗЗС, антидепресантів або антиобсесивних препаратів на
сертралін. Слід бути обережними при змінах лікування, особливо при переході на
сертралін з таких препаратів тривалої дії, як флуоксетин.

Інші
серотонінергічні засоби, наприклад триптофан, фенфлурамін та 5-НТ-агоністи

Одночасне застосування сертраліну та інших
засобів, що посилюють серотонінергічну нейротрансмісію, зокрема триптофану,
фенфлураміну, фентанілу, 5-НТ-агоністів чи рослинних препаратів, які містять
звіробій (Hypericum perforatum), потрібно
проводити з обережністю, і такої комбінованої терапії слід (у разі можливості)
уникати через можливу фармакодинамічну взаємодію.

Посилення
гіпоманії або манії

Повідомлялося про посилення симптомів
манії/гіпоманії у невеликого відсотка пацієнтів, які отримували зареєстровані
антидепресанти та антиобсесивні препарати, включаючи сертралін. Тому слід з
обережністю застосовувати сертралін пацієнтам із манією/гіпоманією в анамнезі.
Необхідне ретельне спостереження лікаря. При виявленні ознак маніакальної фази
застосування сертраліну слід припинити.

Шизофренія

На тлі прийому препарату у пацієнтів із
шизофренією можуть посилюватися психотичні симптоми.

Судоми

При терапії сертраліном можуть виникати судоми:
сертралін не слід призначати хворим із нестабільною епілепсією; застосування
сертраліну хворим із контрольованою епілепсією потребує ретельного нагляду.
Пацієнтам, у яких виникають судоми, препарат необхідно відмінити.

Суїциди/суїцидальні
думки/суїцидальні спроби або клінічні ознаки погіршення

Хворі з депресією мають підвищену схильність до
виникнення суїцидальних думок, завдавання собі ушкоджень та спроб суїциду
(суїцидальних дій та проявів). Цей ризик існує безпосередньо до досягнення
значної ремісії. Оскільки покращання стану хворих може відбуватися протягом
перших кількох тижнів чи більшого періоду терапії, пацієнтам слід перебувати
під ретельним наглядом до настання цього покращання. Клінічний досвід свідчить
про те, що на ранніх етапах одужання ризик суїциду може збільшуватися.

Інші психічні розлади, для лікування яких
призначається сертралін, також можуть бути пов’язані з ризиком розвитку
суїцидальних дій та проявів. Крім того, ці захворювання можуть бути супутніми з
великим депресивним розладом. Таким чином, аналогічні застережні заходи щодо
лікування хворих з великим депресивним розладом необхідні і при лікуванні
пацієнтів з іншими психічними розладами.

Відомо, що у пацієнтів із суїцидальними діями та
проявами в анамнезі або пацієнтів, у яких ще до початку терапії значною мірою
виявляється суїцидальне мислення, існує більший ризик виникнення суїцидальних
думок чи суїцидальних спроб під час лікування, у зв’язку з цим їм слід
знаходитися під ретельним наглядом під час прийому препарату. Метааналіз даних,
отриманих у результаті досліджень застосування антидепресантів дорослим пацієнтам
із психічними розладами, показав підвищений ризик суїцидальної поведінки у
пацієнтів віком до 25 років при застосуванні антидепресантів порівняно з таким
при застосуванні плацебо.

Протягом застосування препарату Емотон показаний
ретельний нагляд за пацієнтами з високим ризиком суїциду, особливо на початку
терапії та після будь-яких змін дозування препарату. Пацієнтів (та осіб, які за
ними доглядають) необхідно попередити про необхідність відстежувати будь-які
прояви клінічного погіршення, виникнення суїцидальної поведінки чи суїцидальних
думок, а також будь-яких незвичних змін поведінки і негайно звертатися за
медичною допомогою при виникненні цих симптомів.

Подовження
інтервалу QTc/шлуночкова тахікардія типу «пірует»

Протягом періоду післяреєстраційного застосування
сертраліну повідомлялося про випадки подовження інтервалу QTc і шлуночкової
тахікардії типу «пірует». Більшість випадків спостерігалася у пацієнтів з
іншими факторами ризику подовження інтервалу QTc/шлуночкової тахікардії типу
«пірует». Вплив на подовження інтервалу QTc був підтверджений у дослідженні QTc
у здорових добровольців із статистично значущим позитивним співвідношенням
експозиція-відповідь. Тому слід з обережністю застосовувати сертралін пацієнтам
із додатковими факторами ризику подовження інтервалу QTc, такими як серцеві
захворювання, гіпокаліємія або гіпомагніємія, подовження інтервалу QTc у
родинному анамнезі, брадикардія та одночасне застосування лікарських засобів,
що подовжують інтервал QTc (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»).

Статева
дисфункція

Селективні інгібітори зворотного захоплення
серотоніну (СІЗЗС) можуть викликати симптоми статевої дисфункції (див. розділ
«Побічні реакції»). Були повідомлення про тривалу статеву дисфункцію, де
симптоми продовжувалися, незважаючи на припинення прийому СІЗЗС.

Застосування
дітям

Сертралін не слід застосовувати для лікування
дітей та підлітків, за винятком пацієнтів з ОКР віком 6-17 років. У процесі
досліджень у дітей, які отримували антидепресанти, порівняно з пацієнтами, які
отримували плацебо, частіше спостерігалися суїцидальна поведінка (суїцидальні
спроби та суїцидальні думки) і ворожість (переважно агресія, опозиційна
поведінка та гнів). Якщо, з огляду на клінічну потребу, рішення все ж
приймається на користь призначення цього препарату, необхідний ретельний
моніторинг щодо суїцидальних симптомів, особливо на початку лікування. Довгострокова
безпека стосовно когнітивного, емоційного, фізичного та пубертатного дозрівання
дітей та підлітків віком від 6 до 16 років оцінювалася в довгостроковому
оглядовому дослідженні оригінального сертраліну тривалістю до 3 років (див.
розділ «Фармакологічні властивості»). Були зареєстровані повідомлення про
декілька випадків уповільненого росту та статевого дозрівання. Клінічна
значущість та причинний зв’язок поки що не з’ясовані. При довготривалій терапії
пацієнтів дитячого віку необхідний контроль лікаря щодо виявлення відхилень від
норми процесу росту та розвитку організму.

Аномальні
кровотечі/крововиливи

При застосуванні СІЗЗС повідомлялося про випадки
патологічних геморагічних явищ, у тому числі про шкірні геморагічні явища
(екхімоз і пурпуру), та інших геморагічних явищ, таких як шлунково-кишкові чи
гінекологічні кровотечі, в тому числі кровотечі з летальним наслідком.
Рекомендується з обережністю застосовувати СІЗЗС пацієнтам, особливо при
одночасному застосуванні з лікарськими засобами, які, як відомо, впливають на
тромбоцитарну функцію (наприклад, з антикоагулянтами, атиповими
антипсихотичними засобами і фенотіазинами, більшістю трициклічних
антидепресантів, ацетилсаліциловою кислотою та НПЗЗ), як і пацієнтам з
геморагічними порушеннями в анамнезі.

Застосування СІЗЗС та СІЗЗНС (селективних
інгібіторів зворотного захоплення норадреналіну і серотоніну) може збільшити
ризик післяпологових кровотеч (див. розділи «Застосування у період вагітності
та годування груддю» і «Побічні реакції»).

Гіпонатріємія

У результаті терапії СІЗЗС або інгібіторами
зворотного захоплення норадреналіну і серотоніну (ІЗЗНС), включаючи сертралін,
може розвинутися гіпонатріємія. У багатьох випадках гіпонатріємія є результатом
синдрому неадекватної секреції антидіуретичного гормону. Повідомлялося про
рівні натрію у сироватці крові нижче 110 ммоль/л. У пацієнтів літнього віку
можливий більший ризик розвитку гіпонатріємії при застосуванні СІЗЗС та ІЗЗНС.
Також ризик цього ускладнення може бути підвищеним у пацієнтів, які приймають
діуретики, або у пацієнтів з гіповолемією будь-якого іншого походження. Для
пацієнтів із симптомною гіпонатріємією слід розглянути припинення терапії
сертраліном і призначити відповідне лікування. До симптомів гіпонатріємії
належать головний біль, труднощі з концентрацією, погіршення пам’яті,
сплутаність свідомості, слабкість і втрата фізичної рівноваги, що може
призвести до падінь. Симптоми, асоційовані з більш тяжкими та/або гострими
епізодами гіпонатріємії, включають галюцинації, синкопе, судоми, кому, зупинку
дихання та летальний наслідок.

Симптоми
відміни, що спостерігаються при припиненні терапії сертраліном

Симптоми відміни є частим явищем при припиненні
терапії препаратом, особливо у разі раптової відміни препарату. За даними
досліджень, у пацієнтів, які припинили застосування сертраліну, частота реакцій
відміни становила 23 % порівняно з 12 % у пацієнтів, які продовжували
отримувати терапію сертраліном.

Ризик розвитку синдрому відміни
може залежати від кількох факторів, зокрема від тривалості терапії, дозування
та швидкості зниження дози. Найчастіше повідомлялося про такі реакції, як
запаморочення, сенсорні порушення (включаючи парестезію), порушення сну
(включаючи безсоння та яскраві сновидіння), збудження чи відчуття тривоги,
нудота та/чи блювання, тремор і головний біль. Загалом ці симптоми були легкого
або помірного ступеня, однак у деяких пацієнтів вони можуть бути тяжкими.
Зазвичай вони виникають протягом перших кількох днів після припинення терапії,
у дуже рідкісних випадках такі симптоми відзначалися у пацієнтів, які випадково
пропустили прийом дози препарату. У більшості випадків ці симптоми минають
самостійно протягом 2 тижнів, хоча у деяких пацієнтів вони можуть тривати довше
(2-3 місяці або більше). Таким чином, рекомендується поступово зменшувати дозу
сертраліну при припиненні терапії препаратом протягом періоду у кілька тижнів
чи місяців відповідно до потреб пацієнта.

Акатизія/психомоторний
неспокій

Застосування сертраліну асоціюється з розвитком
акатизії, що характеризується суб’єктивно неприємним або невгамовним неспокоєм
та потребою рухатися, що часто супроводжується нездатністю сидіти чи стояти
спокійно. Ризик виникнення таких ускладнень найбільший протягом перших двох
тижнів терапії. Для пацієнтів, у яких розвиваються ці симптоми, збільшення дози
може бути шкідливим.

Печінкова
недостатність

Сертралін інтенсивно метаболізується у печінці. За
результатами фармакокінетичного дослідження з багаторазовим прийомом препарату
у пацієнтів зі стабільним цирозом легкого ступеня спостерігалося подовження
періоду напіввиведення та збільшення AUC та Cmax приблизно втричі
порівняно з такими показниками в осіб із нормальною функцією печінки. Значущих
відмінностей у ступені зв’язування препарату з білками плазми крові між цими
двома групами учасників дослідження не виявлено. Слід бути обережними при
застосуванні сертраліну пацієнтам із патологією печінки. У разі призначення
сертраліну пацієнтам із порушеннями функції печінки необхідно зважити
доцільність зменшення дози або частоти прийому препарату. Сертралін не
застосовувати пацієнтам з тяжкою печінковою недостатністю.

Ниркова
недостатність

Сертралін інтенсивно метаболізується; виведення
незміненої сполуки зі сечею є другорядним шляхом елімінації. У дослідженнях за
участю пацієнтів із порушеннями функції нирок від легкого до середнього ступеня
(кліренс креатиніну 30-60 мл/хв) або від середнього до тяжкого ступеня (кліренс
креатиніну 10-29 мл/хв) фармакокінетичні параметри (AUC0-24 та Cmax)
при багаторазовому прийомі препарату були без статистично значущих відмінностей
від таких показників у групі контролю. Немає необхідності у коригуванні дози
залежно від ступеня порушень функції нирок.

Пацієнти
літнього віку

У дослідженнях брали участь понад 700 пацієнтів
літнього віку (віком >65 років). Характер і частота розвитку побічних
реакцій у пацієнтів літнього віку були подібними до таких, що спостерігались у
молодших пацієнтів.

Однак застосування СІЗЗС та СІЗЗНС, включаючи
сертралін, було пов’язане з випадками клінічно значущої гіпонатріємії у
пацієнтів літнього віку, в яких можливий більший ризик розвитку цього побічного
явища (див. «Гіпонатріємія» у розділі «Особливості застосування»).

Цукровий
діабет

У пацієнтів з цукровим діабетом застосування СІЗЗС
може впливати на показники глікемічного контролю. Дозування інсуліну та/або
перорального гіпоглікемічного засобу може потребувати коригування.

Електрошокова
терапія (ЕШТ)

Клінічні дослідження, спрямовані на вивчення
ризиків або переваг комбінованого застосування ЕШТ та сертраліну, не
проводилися.

Грейпфрутовий сік

Одночасне застосування
сертраліну з грейпфрутовим соком не рекомендоване.

Вплив на результати скринінгового аналізу сечі

Отримано повідомлення
щодо хибнопозитивних імунологічних тестів сечі на визначення вмісту
бензодіазепінових метаболітів у пацієнтів, які приймали сертралін.
Хибнопозитивні результати зумовлені низькою специфічністю вказаного
лабораторного тесту та можуть спостерігатися впродовж кількох діб після
припинення лікування сертраліном. Диференціювати сертралін від похідних
бензодіазепіну в сечі можна шляхом проведення уточнювальних тестів – газової
хроматографії/масс-спектрометрії.

Закритокутова глаукома

Препарати класу СІЗЗС, у
тому числі сертралін, можуть впливати на розмір зіниці з розвитком мідріазу.
Такий ефект може призводити до звуження кута ока з подальшим підвищенням внутрішньоочного
тиску та розвитком закритокутової глаукоми, особливо у пацієнтів з відповідною
схильністю. Сертралін слід з обережністю застосовувати пацієнтам із
закритокутовою глаукомою та глаукомою в анамнезі.

Сексуальна дисфункція

СІЗЗС
та СІЗЗСН можуть викликати сексуальну дисфункцію. Є повідомлення про тривалу
сексуальну дисфункцію, при якій симптоми продовжувались, не дивлячись на
відміну СІЗЗС/СІЗЗСН.

Застосування у період вагітності або годування груддю.

Вагітність

Не існує
добре контрольованих досліджень препарату з участю вагітних жінок. Однак
суттєва кількість даних не виявляє доказів виникнення вроджених вад розвитку
плода через застосування сертраліну. У дослідженнях на тваринах було
виявлено вплив на репродуктивну функцію, вірогідно, у зв’язку з токсичною дією
препарату на організм матері, спричинене фармакодинамічною дією препарату
та/або прямою фармакодинамічною дією препарату на плід. Повідомлялося, що застосування сертраліну у
період вагітності спричиняє у деяких новонароджених (матері яких приймали
сертралін) симптоми, подібні до реакцій відміни. Цей феномен також
спостерігався при застосуванні інших антидепресантів класу СІЗЗС. Сертралін не
рекомендується застосовувати у період вагітності, крім випадків, коли клінічний
стан жінки такий, що очікувані переваги від застосування препарату перевищують
потенційний ризик.

Жінкам
репродуктивного віку при прийомі сертраліну слід використовувати відповідні
засоби контрацепції.

Необхідно
проводити спостереження за новонародженими, матері яких застосовували сертралін
на пізніх термінах вагітності, особливо у ІІІ триместрі, оскільки у
новонароджених можуть виникати такі симптоми: респіраторний дистрес-синдром,
ціаноз, апное, судоми, температурна нестабільність, труднощі під час годування,
блювання, гіпоглікемія, гіпертонус, гіпотонус, гіперрефлексія, тремор, синдром
підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, дратівливість,
млявість/апатичність, постійний плач, сонливість і труднощі з засинанням. Ці
симптоми можуть бути зумовлені іншими серотонінергічними ефектами або
симптомами відміни. У більшості випадків такі ускладнення розвиваються одразу ж
після пологів чи найближчим часом (протягом менш ніж 24 годин).

Згідно з
даними епідеміологічних досліджень очікується, що застосування СІЗЗС у період
вагітності, особливо на пізніх термінах вагітності, може підвищувати ризик
розвитку синдрому персистуючої легеневої гіпертензії новонароджених. Ризик на
тлі прийому препарату спостерігається з частотою приблизно 5 випадків на 1000
вагітностей. У загальній популяції відзначається 1-2 випадки синдрому
персистуючої легеневої гіпертензії новонароджених на 1000 вагітностей.

Дані
спостережень вказують на підвищений ризик (менш ніж у 2 рази) післяпологової
кровотечі після застосування СІЗЗС та СІЗЗНС протягом місяця до народження
(див. розділи «Особливі застосування» і «Побічні реакції»).

Період годування груддю

Опубліковані
дані щодо рівня сертраліну у грудному молоці свідчать про те, що сертралін і
його метаболіт N-дезметилсертралін екскретуються у грудне молоко у малій кількості.
Загалом у сироватці крові немовлят виявляли незначну концентрацію препарату чи
концентрацію препарату, недоступну для визначення, за винятком одного випадку,
коли концентрація препарату у сироватці крові немовляти становила приблизно
50 % від концентрації препарату у сироватці крові матері (але без
будь-якого помітного впливу на здоров’я цього немовляти). Дотепер не
повідомлялося про побічну дію препарату на здоров’я дітей, яких годували груддю
жінки, що застосовували сертралін, але такий ризик не можна виключати.
Застосування препарату у період годування груддю не рекомендоване, за винятком
випадків, коли, на думку лікаря, користь від прийому препарату перевищує
можливий ризик.

Фертильність

Дані, отримані під час досліджень на тваринах, не
виявили впливу сертраліну на параметри фертильності. Звіти досліджень із застосування деяких СІЗЗС з участю людей свідчать, що
вплив на якість сперми є оборотним. Станом на даний час не було виявлено впливу
на фертильність людини.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Дослідження свідчать про відсутність впливу
сертраліну на психомоторні функції. Однак хворим слід дотримуватися
обережності, оскільки лікарський засіб може порушувати психічні або фізичні
реакції, необхідні для виконання потенційно небезпечних завдань, таких як
керування автотранспортом або іншими механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Препарат
Емотон приймають 1 раз на добу (вранці або ввечері).

Таблетки
можна приймати незалежно від вживання їжі.

Початок лікування

Депресія та ОКР

Лікування
сертраліном слід розпочинати з дози 50 мг на добу.

Панічні розлади, ПТСР та соціальний
тривожний розлад

Лікування
слід розпочинати з дози 25 мг на добу. Через 1 тиждень дозу слід підвищити до
50 мг 1 раз на добу. Було показано, що такий режим дозування знижує частоту
розвитку на початковому етапі лікування побічних ефектів, характерних для
панічних розладів.

Титрування дози

Депресія, ОКР, панічні розлади,
соціальний тривожний розлад та ПТСР

У
пацієнтів, які не відповідають на дозу 50 мг, ефект може бути досягнутий при
підвищенні дози. Корекцію дози слід
розпочинати не раніше ніж через 1 тиждень лікування, збільшуючи її поступово по
50 мг з інтервалами принаймні 1 тиждень. Максимальна доза не має перевищувати
200 мг на добу. Корекцію дози слід проводити не частіше ніж 1 раз на тиждень,
зважаючи на період напіввиведення сертраліну, що становить 24 години.

Перші
прояви терапевтичного ефекту можуть спостерігатися протягом 7 днів лікування.
Однак для досягнення терапевтичної відповіді зазвичай потрібен довший період
часу, особливо у хворих з ОКР.

Підтримуюча доза

Дозування
протягом довготривалої терапії слід утримувати на найнижчому ефективному рівні
з подальшим коригуванням залежно від терапевтичної відповіді.

Депресія

Довготривалу
терапію можна також застосовувати для запобігання рецидиву великих депресивних
епізодів (ВДЕ). У більшості випадків рекомендована доза для профілактики
рецидиву ВДЕ є такою ж, як доза, що застосовувалася протягом лікування цього
депресивного епізоду. Пацієнтам з депресією слід отримувати терапію протягом
достатнього часу, щонайменше протягом 6 місяців, щоб упевнитися у повній
відсутності симптомів.

Панічні розлади та ОКР

При
тривалому застосуванні пацієнтам з панічними розладами та ОКР слід проводити
регулярну оцінку терапії, оскільки не було продемонстровано ефективності
препарату для запобігання рецидивів таких розладів.

Застосування  дітям

Діти з ОКР

Безпека та ефективність застосування
сертраліну встановлені для дітей віком від 6 років.

Підлітки віком 13–17 років: початкова доза
становить 50 мг 1 раз на добу.

Діти віком 6–12 років: початкова доза
становить 25 мг 1 раз на добу.

Через 1 тиждень дозу можна збільшити до
50 мг 1 раз на добу. При необхідності, у випадку недостатнього
ефекту, можливе подальше підвищення дози зі збільшенням на 50 мг за
1 раз протягом періоду в кілька тижнів. Максимальна доза становить
200 мг/добу. Однак при підвищенні дози понад 50 мг слід враховувати
загалом нижчу масу тіла дітей порівняно з дорослими. Не слід змінювати дозу
частіше, ніж 1 раз на тиждень.

Ефективність
препарату для дітей з великим депресивним розладом продемонстрована не була.

Дані
щодо застосування препарату дітям віком до 6 років відсутні.

Пацієнти літнього віку

Пацієнтам
літнього віку препарат слід застосовувати з обережністю з огляду на підвищений
ризик розвитку гіпонатріємії.

Печінкова недостатність

Слід
бути обережними при застосуванні сертраліну хворим з патологією печінки. При
порушеннях функції печінки необхідно зменшити дозу або частоту прийому
препарату. Сертралін не слід застосовувати пацієнтам із тяжкою печінковою
недостатністю, оскільки клінічні дані щодо застосування препарату таким хворим
відсутні.

Ниркова недостатність

При
порушеннях функції нирок коригування дози препарату не потрібне.

Симптоми відміни, які
спостерігаються при припиненні терапії сертраліном

Слід
уникати раптового припинення застосування препарату. При припиненні лікування
сертраліном, щоб зменшити ризик розвитку синдрому відміни, дозу слід поступово
зменшувати щонайменше протягом 1-2 тижнів. Якщо після зменшення дози препарату
або припинення його застосування з’являються нестерпні симптоми, можна
розглянути доцільність відновлення застосування препарату у раніше призначеній
дозі. У подальшому лікар може продовжувати зменшувати дозу, але більш поступово.

Діти.

Сертралін не слід
застосовувати для лікування дітей, крім дітей з обсесивно-компульсивними
розладами віком від 6 років.

Передозування.

Токсичність

Сертралін має діапазон безпеки, що залежить від
популяції пацієнтів та/або супутнього застосування лікарських засобів.
Повідомлялося про летальні випадки передозування сертраліном як при окремому
застосуванні (без супутніх препаратів), так і у комбінації з іншими лікарськими
засобами та/або алкоголем. У зв’язку з цим кожен випадок передозування потребує
інтенсивної терапії.

Симптоми

Симптоми передозування включають
серотонінопосередковані побічні ефекти, зокрема сонливість, шлунково-кишкові
порушення (у тому числі такі, як нудота та блювання), тахікардія, тремор, збудження
і запаморочення. Рідше повідомлялося про кому.

Терапія

Специфічних антидотів сертраліну не існує.
Необхідно забезпечити і підтримувати прохідність дихальних шляхів та достатній
рівень оксигенації і вентиляції. Прийом активованого вугілля, що може застосовуватися
разом із проносним засобом, може бути не менш ефективним за промивання шлунка,
що необхідно враховувати у разі терапії передозування. Індукція блювання не
рекомендована. Рекомендований моніторинг серцевої діяльності та інших основних
життєвих показників разом із симптоматичною та підтримуючою терапією. З огляду
на значний об’єм розподілу сертраліну, такі заходи, як форсований діурез,
діаліз, гемоперфузія або замінна гемотрансфузія, навряд чи можуть бути ефективними.

Після передозування
сертраліном повідомлялося про подовження інтервалу QTc/шлуночкову тахікардію
типу «пірует», тому в усіх випадках передозування сертраліном рекомендується
проводити ЕКГ-моніторинг (див. розділи «Особливості застосування», «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»).

Побічні реакції.

Найчастіше спостерігається такий побічний ефект,
як нудота. При лікуванні соціального тривожного розладу у 14 % чоловіків,
які застосовували оригінальний сертралін, відзначалася статева дисфункція
(порушення еякуляції) порівняно з 0 % пацієнтів, які отримували плацебо.
Ці побічні ефекти є дозозалежними і вони часто самостійно зникають при
продовженні терапії.

Профіль побічних ефектів, що часто спостерігалися
у ході проведення подвійних сліпих плацебо-контрольованих досліджень з участю
пацієнтів з ОКР, панічними розладами, ПТСР та соціальними тривожними розладами,
був подібним до такого у пацієнтів з депресією, які брали участь у клінічних
дослідженнях.

Нижче наведено
дані про побічні реакції, що спостерігалися у період післяреєстраційного
нагляду (частота їх розвитку невідома) і в ході проведення
плацебо-контрольованих клінічних досліджень (у яких у цілому взяли участь
2542 пацієнти, які отримували сертралін, і 2145 пацієнтів, які отримували
плацебо) з участю хворих з депресією, ОКР, панічними розладами, ПТСР та
соціальними тривожними розладами.

Деякі з нижче наведених побічних реакцій можуть
зменшуватися за інтенсивністю та частотою за умови тривалого лікування та
зазвичай не призводять до припинення терапії.

Нижче наведена частота розвитку побічних реакцій,
що спостерігалися у ході проведення плацебо-контрольованих клінічних досліджень
у пацієнтів з депресією, ОКР, панічними розладами, ПТСР та соціальними
тривожними розладами. Наведено об’єднані дані досліджень і післяреєстраційного
нагляду (частота невідома).

Частота побічних реакцій відображена як: дуже
часто (≥ 1/10); часто (від ≥ 1/100 до < 1/10);
нечасто (від ≥ 1/1000 до < 1/100); рідко (від
≥ 1/10000 до < 1/1000); дуже рідко (< 1/10000); частота
невідома (частоту не можна встановити за наявними даними).

Інфекції та інвазії: часто – фарингіт, інфекції верхніх дихальних шляхів, риніт; нечасто – гастроентерит,
середній отит; рідко – дивертикуліт1.

Пухлини доброякісні, злоякісні та неуточнені (у тому числі кісти та
поліпи): нечасто – новоутворення.

З боку системи крові: рідко – лімфаденопатія, лейкопенія1,2, тромбоцитопенія1,2.

З боку імунної системи: нечасто – підвищена чутливість2, сезонна алергія2;
рідко – анафілактоїдна реакція2.

З боку ендокринної системи: нечасто – гіпотиреоз2; рідко – гіперпролактинемія1,2,
синдром неадекватної секреції антидіуретичного гормону1,2.

Метаболічні та аліментарні розлади: часто – зниження апетиту, посилення апетиту2;
рідко – цукровий діабет, гіперхолестеринемія, гіпоглікемія2,
гіпонатріємія1,2, гіперглікемія1,2.

Психічні порушення: дуже часто – безсоння; часто – відчуття тривоги2, депресія2,
деперсоналізація, нічні жахи, збудження2, нервозність, зниження
лібідо2, бруксизм2; нечасто – галюцинації2,
агресія2, ейфоричний настрій2, апатія, патологічне
мислення, психотичний розлад2, параноя, суїцидальне
мислення/суїцидальна поведінка; рідко – конверсійний розлад1,2, лунатизм,
передчасна еякуляція, залежність від ліків, паронірія1,2.

З боку нервової системи: дуже часто – запаморочення, сонливість, головний біль2;
часто – парестезії2, гіпертонус2, тремор, рухові розлади
(включаючи екстрапірамідні симптоми, в тому числі гіперкінезія, гіпертонус,
спазми щелепи або порушення ходи), дисгевзія, порушення уваги; нечасто – судоми2,
мимовільні м’язові скорочення2, порушення координації рухів,
гіперкінезія2, амнезія, гіпестезія2, порушення мовлення,
постуральне запаморочення, синкопе2, мігрень2; рідко – кома2,
хореоатетоз1, акатизія (див. розділ «Особливості застосування»), дискінезія,
гіперестезія, психомоторне збудження1,2 (див. розділ «Особливості
застосування»), сенсорні порушення, спазм церебральних судин (у тому числі
синдром скороминущої церебральної вазоконстрикції або синдром Колла-Флемінга)1,2.
Також були зареєстровані симптоми серотонінового синдрому2 або злоякісного
нейролептичного синдрому, у деяких випадках пов’язаних із супутнім прийомом
серотонінергічних засобів, а саме: збудження, сплутаність свідомості, посилене
потовиділення, діарея, підвищення температури тіла, артеріальна гіпертензія,
ригідність, тахікардія1.

З боку органів зору: часто – порушення зору2; нечасто – мідріаз2; рідко
– глаукома, розлади сльозовиділення, скотома, диплопія, фотофобія, крововилив у
передню камеру ока1,2, розлади зору1, зіниці різного розміру1,2; частота невідома – макулопатія.

З боку органів слуху та рівноваги: часто – дзвін у вухах2; нечасто – біль у
вухах.

З боку серця: часто – відчуття серцебиття2; нечасто – тахікардія2,
порушення серцевої діяльності; рідко – інфаркт міокарда1,2, шлуночкова тахікардія типу
«пірует»1,2 (див.
розділи «Особливості застосування», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»), брадикардія, подовження інтервалу QTc2 (див.
розділи «Особливості застосування», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»).

З боку судин: часто – припливи2; нечасто – патологічні геморагічні явища
(такі як шлунково-кишкова кровотеча)2, артеріальна гіпертензія2,
артеріальна гіпертензія2, гіперемія, гематурія2; рідко –
периферична ішемія.

З боку респіраторної системи, органів грудної клітки та середостіння: часто – позіхання2; нечасто – бронхоспазм2,
диспное, носова кровотеча2; рідко – ларингоспазм, гіпервентиляція,
гіповентиляція, стридор1,2, дисфонія, гикавка, еозинофільна
пневмонія1,2, інтерстиціальне захворювання легенів1,2.

З боку травного тракту: дуже часто – діарея, нудота, сухість у роті; часто – біль у животі2,
блювання2, запор2, диспепсія, метеоризм; нечасто –
езофагіт, дисфагія, геморой, гіперсалівація, зміни язика, відрижка, мелена, патології
з боку зубів, глосит; рідко – гематохезія, стоматит, виразки на язиці, виразки
на слизовій оболонці рота, панкреатит1,2; частота невідома – мікроскопічний коліт2.

З боку гепатобіліарної системи: рідко – порушення функції печінки, серйозні порушення
функції печінки (включаючи гепатит, жовтяницю та печінкову недостатність).

З боку шкіри та підшкірної клітковини: часто – висипання2, гіпергідроз; нечасто –
періорбітальний набряк2, набряк обличчя, пурпура2, алопеція2,
холодний піт, сухість шкіри, кропив’янка2, свербіж2,
дерматит; рідко – бульозний дерматит, везикульозне висипання, патологічні зміни
з боку текстури волосся, нетиповий запах шкіри, зареєстровані рідкісні випадки
тяжких побічних реакцій з боку шкіри, таких як синдром Стівенса–Джонсона2
та токсичний епідермальний некроліз1,2, ангіоневротичний набряк,
реакції фоточутливості1, шкірні реакції1,2.

З боку кістково-м’язової системи: артралгія, міалгія, остеоартрит, м’язова слабкість,
біль у спині, посмикування м’язів, ураження кісток, м’язові спазми.

З боку нирок та сечовидільної системи: нечасто – ніктурія, порушення сечовипускання, затримка
сечі, поліурія, полакіурія, нетримання сечі2; рідко – порушення
сечовипускання2, олігурія.

З боку репродуктивної системи та молочних залоз: дуже часто – порушення еякуляції; часто – еректильна
дисфункція, нерегулярний менструальний цикл2; нечасто – вагінальна
кровотеча, статева дисфункція, статева дисфункція у жінок, менорагія; рідко – атрофічний
вульвовагініт, баланопостит1,2, виділення зі статевих органів,
пріапізм2, галакторея2, гінекомастія2; частота
невідома – післяпологова кровотеча2,3.

Загальні порушення: дуже часто – підвищена втомлюваність2; часто – біль у
грудній клітці2, загальне нездужання2, пірексія2,
астенія2; нечасто – периферичний набряк2, озноб,
порушення ходи2, спрага; рідко – грижа, зниження переносимості
препарату.

Дослідження: часто – збільшення маси тіла2; нечасто – підвищення рівня
аланінамінотрасферази2, підвищення рівня аспартатамінотрансферази2,
зниження маси тіла2; рідко – підвищення рівня холестерину в крові2,
відхилення від норми результатів клінічних лабораторних аналізів, порушення
якості сперми, зміна функції тромбоцитів1,2.

Травми, отруєння та ускладнення процедур: часто – травма.

Хірургічні втручання та медичні процедури: рідко – процедура вазодилатації.

______________________________________________________________________________________________________________________

1 Частота побічних реакцій представлена за розрахунковою верхньою межею 95%
довірчого інтервалу із застосуванням «правила трьох»;

2 Побічні реакції, які були зареєстровані у
післяреєстраційний період;

3 Ця
побічна реакція зареєстрована для терапевтичної групи СІЗЗС/СІЗЗСН (див.
розділи «Особливості застосування» та «Застосування в період вагітності або
годування груддю»).

Синдроми
відміни, що спостерігаються при припиненні терапії сертраліном

Припинення терапії
сертраліном (особливо у разі раптового припинення прийому препарату) зазвичай
призводить до розвитку симптомів відміни. Найчастіше повідомлялося про такі
побічні явища, як запаморочення, сенсорні порушення (включаючи парестезію),
порушення сну (включаючи безсоння і яскраві сновидіння), збудження чи відчуття
тривоги, нудота та/чи блювання, тремор і головний біль. Зазвичай ці побічні
явища були легкого або помірного ступеня та минали самостійно, однак у деяких
пацієнтів вони можуть бути тяжкими та/або тривалими. У зв’язку з цим у разі
відсутності потреб у подальшій терапії сертраліном рекомендується поступова
відміна препарату шляхом поетапного зниження.

Застосування
пацієнтам літнього віку

Застосування СІЗЗС або СІЗЗНС, включаючи
сертралін, асоціювалося з клінічно значущими випадками гіпонатріємії у
пацієнтів літнього віку, в яких може спостерігатися підвищений ризик розвитку
цього побічного явища.

Застосування
дітям

У понад 600 дітей, які отримували сертралін,
загальний профіль побічних реакцій був у цілому подібний до такого, що
спостерігався у дослідженнях за участю дорослих пацієнтів. У процесі досліджень
були зареєстровані такі побічні реакції: головний біль, безсоння, діарея,
нудота, біль у грудній клітці, манія, пірексія, блювання, відсутність апетиту,
афективна лабільність, агресія, збудження, нервозність, порушення уваги,
запаморочення, гіперкінезія, мігрень, сонливість, тремор, порушення зору,
сухість у роті, диспепсія, нічні жахи, підвищена втомлюваність, нетримання
сечі, висипання, акне, носова кровотеча, метеоризм, подовження інтервалу QT на
ЕКГ, суїцидальні спроби, судоми, екстрапірамідний розлад, парестезія, депресія,
галюцинації, пурпура, гіпервентиляція, анемія, порушення функції печінки,
підвищення рівня аланінамінотрансферази, цистит, простий герпес, отит
зовнішнього вуха, біль у вусі, біль в оці, мідріаз, загальне нездужання,
гематурія, пустульозне висипання, риніт, травма, зниження маси тіла,
посмикування м’язів, незвичайні сновидіння, апатія, альбумінурія, полакіурія,
поліурія, біль у молочних залозах, порушення менструального циклу, алопеція,
дерматит, ураження шкіри, нетиповий запах шкіри, кропив’янка, бруксизм,
гіперемія, енурез.

Ефекти,
характерні для цього класу лікарських засобів

У результаті проведення епідеміологічних
досліджень, які переважно проводили за участю пацієнтів віком від 50 років, був
виявлений підвищений ризик переломів кісток у пацієнтів, які отримували СІЗЗС
та трициклічні антидепресанти. Механізм, що обумовлює підвищення цього ризику,
невідомий.

Повідомлення
про підозрювані побічні реакції

Повідомлення про підозрювані
побічні реакції у післяреєстраційний період є важливим заходом. Це дає змогу
продовжувати моніторинг співвідношення користь/ризик при застосуванні
препарату. Медичним працівникам слід повідомляти про будь-які підозрювані
побічні реакції через систему національної звітності.

Термін придатності. 3 роки.

Умови зберігання.

Зберігати
при температурі не вище 30 °С.

Зберігати
у недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у блістері.
По 3 блістери у картонній пачці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

Атлантік Фарма – Продусоеш
Фармасеутікаш, С.А.

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

вул. Тапада Гранде, 2, Абрунейра, Сінтра, 2710-089,
Португалія.

Заявник.

ТОВ «Ерсель Фарма Україна».

Місцезнаходження заявника.

21027,
м. Вінниця, вул. К. Василенка, 20, Україна.

У разі виникнення небажаних
проявів, побічних реакцій або у разі відсутності терапевтичної дії необхідно
повідомити за адресою ТОВ «Ерсель Фарма Україна», 21027, м.
Вінниця, вул. К. Василенка, 20, тел./факс (0432) 65-78-78,
електронна адреса [email-masked]