ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування
лікарського засобу

Флоксейф 400

(Floxsafe 400)

Склад:

діюча речовина: моксифлоксацин;

1
таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить моксифлоксацину гідрохлориду 436,33
мг, що  еквівалентно 400 мг
моксифлоксацину;

допоміжні речовини: лактоза, моногідрат; повідон; лактоза
безводна; натрію кроскармелоза; кремнію діоксид колоїдний безводний; магнію стеарат;
опадрі коричневий [гіпромелоза, титану діоксид (Е 171), макрогол, заліза оксид червоний (Е 172)].

Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні
властивості: таблетки, вкриті плівковою оболонкою, капсулоподібної форми,
червоного кольору, гладкі з обох боків.

Фармакотерапевтична група. Протимікробні
засоби для системного застосування.
Антибактеріальні засоби групи хінолонів. Код АТХ J01M A14.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм дії

In vitro моксифлоксацин
ефективний щодо багатьох грампозитивних та грамнегативних мікроорганізмів. Бактерицидна
дія моксифлоксацину обумовлена інгібуванням обох типів ІІ топоізомерази
(ДНК-гіраза та топоізомераза IV), необхідних для реплікації, транскрипції та
відновлення бактеріальної ДНК.

Вважають, що залишок С8-метокси сприяє активності та
послаблює селекцію резистентних мутантів грампозитивних бактерій порівняно із залишком
С8-Н. Наявність великого дициклоамінового залишку в положенні С-7 запобігає
активному відтоку, пов’язаному з генами norA або pmrA, які виявлено у деяких
грампозитивних бактерій.

Фармакодинамічні дослідження вказують на те, що моксифлоксацин має залежну
від концентрації бактерицидну активність. Мінімальні бактерицидні концентрації
(МБК), як правило, відповідають мінімальним інгібуючим концентраціям (МІК).

Вплив на кишкову флору у
людини

У двох дослідженнях за участю
добровольців після перорального застосування моксифлоксацину відзначалися
нижченаведені зміни у кишковій флорі. Знижувалась кількість E.coli, Bacillus spp., Enterococcus та Klebsiella spp., а також анаеробів Bacteroides vulgatus, Bifidobacterium spp., Eubacterium та Peptostreptococcus.
Спостерігалося підвищення кількості Bacteroides
fragilis. Кількість вказаних вище мікроорганізмів поверталася у межі норми
упродовж двох тижнів.

Механізм резистентності

Механізми
резистентності, за рахунок яких інактивуються пеніциліни, цефалоспорини,
аміноглікозиди, макроліди і тетрацикліни, не впливають на антибактеріальну
ефективність моксифлоксацину. Інші механізми резистентності, такі як бар’єри
проникнення (поширені у Pseudomonas aeruginosa)
та механізми відтоку, можуть впливати на чутливість до моксифлоксацину.

Формування резистентності до моксифлоксацину in vitro
спостерігали як поступовий процес, який полягає в точкових мутаціях обох типів
ІІ топоізомерази, ДНК-гірази та топоізомерази IV. Моксифлоксацин є слабким субстратом для механізмів
активного відтоку у грампозитивних мікроорганізмів.

Спостерігається перехресна резистентність з іншими
фторхінолонами. Однак, оскільки моксифлоксацин інгібує обидві топоізомерази ІІ
та IV зі схожою активністю деяких грампозитивних бактерій, ці бактерії можуть
бути резистентними до інших хінолонів, але чутливими до моксифлоксацину.

Контрольні
точки

Таблиця 1.

Клінічні
МІК та контрольні точки дискової дифузії для моксифлоксацину (01.01.2012) за
даними EUCAST (Європейський
комітет з тестування антимікробної чутливості )

Мікроорганізм

Чутливий

Резистентний

Staphylococcus spp.

≤ 0,5 мг/л

³ 24 мм

> 1 мг/л

< 21 мм

S. pneumoniae

≤ 0,5 мг/л

³ 22 мм

> 0,5 мг/л

< 22 мм

Streptococcus групи A, B, C, G

≤ 0,5 мг/л

³ 18 мм

> 1 мг/л

< 15 мм

H. influenzae

≤ 0,5 мг/л

³ 25 мм

> 0,5 мг/л

< 25 мм

M. catarrhalis

≤ 0,5 мг/л

³ 23 мм

> 0,5 мг/л

< 23 мм

Enterobacteriaceae

≤ 0,5 мг/л

³ 20 мм

> 1 мг/л

< 17 мм

Контрольні
точки, не пов’язані з видом*

≤ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

* Контрольні точки, не
пов’язані з видом, були визначені головним чином на підставі даних фармакокінетики/фармакодинаміки
та не залежать від поширення МІК специфічних видів. Ці дані використовують
тільки щодо видів, яким не надавали контрольних точок за окремими видами, та
не використовують щодо видів, у яких інтерпретаційні критерії підлягають
визначенню.

Мікробіологічна
чутливість

Частота
набутої резистентності може змінюватися залежно від географічного розташування
регіону та протягом часу, визначеного для певних видів мікроорганізмів. Бажано
мати доступ до інформації щодо локальної резистентності мікроорганізмів,
особливо при лікуванні тяжких інфекцій. У разі необхідності слід звертатися за
консультацією до експерта з питань антибіотикорезистентності, коли місцеве
домінування резистентності виявляється настільки сильним, що вплив лікарського
засобу щонайменше на деякі види інфекційних збудників залишається під сумнівом.

Чутливі види

Аеробні грампозитивні
мікроорганізми

Gardnerella vaginalis

Staphylococcus aureus* (чутливий до метициліну)

Streptococcus agalactiae (група B)

Streptococcus milleri group* (S. anginosus, S. constellatus та S. intermedius)

Streptococcus pneumoniae*

Streptococcus pyogenes* (група A)

Streptococcus viridans група (S. viridans,
S. mutans, S. mitis, S. sanguinis, S. salivarius,
S. thermophilus)

Аеробні грамнегативні
мікроорганізми

Acinetobacter baumanii

Haemophilus influenzae*

Haemophilus parainfluenzae*

Legionella pneumophila

Moraxella (Branhamella) catarrhalis*

Анаеробні мікроорганізми

Fusobacterium spp.

Prevotella spp.

Інші мікроорганізми

Chlamydophila (Chlamydia) pneumoniae*

Chlamydia trachomatis*

Coxiella burnetii

Mycoplasma genitalium

Mycoplasma hominis

Mycoplasma pneumoniae*

Види,
які можуть набувати резистентності

Аеробні грампозитивні
мікроорганізми

Enterococcus faecalis*

Enterococcus faecium*

Staphylococcus aureus (метицилінорезистентний)+

Аеробні грамнегативні
мікроорганізми

Enterobacter
cloacae*

Escherichia
coli*#

Klebsiella
pneumoniae*#

Klebsiella
oxytoca

Neisseria
gonorrhoeae*+

Proteus
mirabilis*

Анаеробні мікроорганізми

Bacteroides
fragilis*

Peptostreptococcus
spp.*

Резистентні види

Аеробні грамнегативні
мікроорганізми

Pseudomonas aeruginosa

*
Продемонстровано задовільну активність щодо впливу на чутливі штами під час
клінічних досліджень у рамках затверджених клінічних показань.

#Штами,
які виробляють ESBL, є зазвичай резистентними до фторхінолонів.

+Показник
резистентності > 50 % в одній чи більше країн.

Фармакокінетика.

Всмоктування
та біодоступність

При пероральному прийомі моксифлоксацин швидко та
майже повністю всмоктується. Абсолютна біодоступність досягає майже 91 %.

У разі застосування одноразових доз 50–800 мг та добових доз 600 мг протягом 10
діб фармакокінетика є лінійною. Рівноважний стан досягається протягом трьох
днів. Після прийому пероральної дози 400 мг пікова концентрація в крові
досягається протягом 0,5–4 годин і
становить 3,1 мг/л. Максимальна та мінімальна плазмові концентрації в
рівноважному стані (400 мг 1 раз на добу) становлять 3,2 та 0,6 мг/л
відповідно. У рівноважному стані експозиція у межах інтервалу дозування майже
на 30 % вища, ніж після застосування першої дози.

Розподіл

Моксифлоксацин
швидко розподіляється в екстраваскулярному просторі, після застосування дози
400 мг AUC становить 35 мкг/л. Об’єм розподілу в рівноважному стані дорівнює 2 л/кг. Як встановлено
в експериментах in vitro та ex vivo, зв’язування з білками крові
становить приблизно 40–42 % та не залежить від концентрації препарату.

Пікова концентрація (середнє
геометричне) після перорального прийому одноразової дози моксифлоксацину
400 мг.

Тканина

Концентрація

Місцевий
рівень – рівень у
плазмі крові

Плазма

3,1 мг/л

-

Слина

3,6 мг/л

0,75–1,3

Вміст пухиря

1,61 мг/л

1,71

Слизова оболонка бронхів

5,4 мг/кг

1,7–2,1

Альвеолярні макрофаги

56,7 мг/кг

18,6–70,0

Рідина епітеліальної вистілки

20,7 мг/л

5–7

Гайморова порожнина

7,5 мг/кг

2,0

Етмоїдальні пазухи

8,2 мг/кг

2,1

Назальні поліпи

9,1 мг/кг

2,6

Інтерстиціальна рідина

1,02 мг/л

0,8–1,42,3

Жіночі статеві органи*

10,24 мг/кг

1,724

* Внутрішньовенне застосування одноразової дози 400 мг.

1 10 годин після введення.

2 Вільна концентрація.

3 Від 3 до 36 годин після введення
дози.

4 В кінці інфузії.

Метаболізм

Моксифлоксацин підлягає біотрансформації
II фази і виводиться з організму нирками, а також із фекаліями/жовчю як у
незміненому стані, так і у вигляді неактивних метаболітів: сульфосполук (М1) і
глюкуронідів (М2). М1 та М2 мікробіологічно неактивні. Під час досліджень in vitro та клінічних досліджень фази І
не спостерігалося метаболічної фармакокінетичної взаємодії з іншими препаратами,
задіяними у біотрансформації фази І за участю ферментів системи цитохрому Р450.
Ознаки окислювального метаболізму відсутні.

Виведення з організму

Період напіввиведення препарату становить приблизно 12 годин. Середній
загальний кліренс після введення 400 мг становить від 179 до 246 мл/хв.
Нирковий кліренс становить приблизно 24–53 мл/хв та свідчить про часткову
канальцеву реабсорбцію препарату з нирок. Після прийому дози 400 мг
виведення із сечею (близько 19 % – лікарський засіб у незміненому вигляді,
близько 2,5 % – М1 та близько 14 % – М2) та калом (близько 25 % – лікарський засіб в
незміненому вигляді, близько 36 % –  М1
та відсутність виведення у вигляді М2) загалом становило близько 96 %.
Супутнє застосування ранітидину та пробенециду не змінює нирковий кліренс
препарату.

Фармакокінетика у різних груп пацієнтів.

Пацієнти літнього віку та пацієнти з
низькою масою тіла

У здорових добровольців із низькою масою тіла
(зокрема у жінок) та у здорових добровольців літнього віку спостерігали вищу
концентрацію препарату в плазмі крові.

Ниркова недостатність.

Не виявлено істотних змін фармакокінетики
моксифлоксацину у пацієнтів із порушенням функції нирок (включаючи пацієнтів з
кліренсом  креатиніну
˃ 20 мл/хв/1,73 м2). Оскільки функція нирок
знижується, концентрація метаболіту М2 (глюкороніду) збільшується до показника
2,5 (у пацієнтів із кліренсом креатиніну < 30 мл/хв/1,73 м2).

Порушення функції печінки.

За даними досліджень фармакокінетики, які проводили за участю пацієнтів з
печінковою недостатністю (клас А–С за класифікацією Чайлда – П’ю), неможливо визначити, чи є різниця
порівняно зі здоровими добровольцями. Порушення функції печінки було пов’язане
з більшою дією М1 у плазмі крові, тоді як дія вихідної лікарської речовини була
порівнянною з дією у здорових добровольців. Достатнього досвіду клінічного
застосування моксифлоксацину для лікування пацієнтів із порушенням функції
печінки немає.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування нижченаведених бактеріальних інфекцій, спричинених чутливими до
препарату мікроорганізмами (див. розділи «Особливості застосування», «Побічні
реакції», «Фармакологічні властивості»), у пацієнтів віком від 18 років. Моксифлоксацин
слід призначати тільки тоді, коли застосування антибактеріальних засобів, які
зазвичай рекомендують для початкового лікування нижченаведених інфекцій, є
недоцільним або коли вказане лікування було неефективним.

Гострий
бактеріальний синусит (діагностований з високим ступенем вірогідності).

Загострення
хронічного бронхіту (діагностоване з високим ступенем вірогідності).

Негоспітальна
пневмонія, за винятком негоспітальної пневмонії з тяжким перебігом.

Запальні
захворювання органів малого таза помірного та середнього ступеня тяжкості
(включаючи інфекційне ураження верхнього відділу статевої системи у жінок,
у тому числі сальпінгіт та ендометрит), не асоційовані з тубооваріальним
абсцесом чи абсцесами органів малого таза. Таблетована форма лікарського
засобу Флоксейф 400 не рекомендується для застосування як монотерапія при
запальних захворюваннях органів малого таза помірного та середнього ступеня,
але може застосовуватися в комбінації з відповідними антибактеріальними
засобами (наприклад цефалоспоринами) через зростання резистентності
моксифлоксацину до Neisseria
gonorrhoeae (за винятком моксифлоксацинорезистентних штамів N. gonorrhoeae) (див. розділи
«Особливості застосування», «Фармакологічні властивості»).

Таблетовану форму лікарського засобу Флоксейф 400 можна застосовувати для
закінчення курсу лікування, в якому стартова терапія парентеральною формою моксифлоксацину
була ефективною при таких показаннях:

-  негоспітальна
пневмонія;

-  ускладнені
інфекції шкіри та підшкірних структур.

Таблетована форма лікарського засобу Флоксейф 400 не рекомендується для
стартового лікування будь-яких інфекцій шкіри та підшкірних структур чи у разі
тяжкого перебігу негоспітальних пневмоній.

Слід дотримуватися офіційних інструкцій з
належного застосування антибактеріальних засобів.

Протипоказання.

-       Відома
гіперчутливість до моксифлоксацину, до інших хінолонів чи будь-якої з
допоміжних         речовин препарату.

-       Вік
до 18 років.

-       Вагітність
або період годування груддю (див.  розділ
«Застосування у період вагітності або годування груддю»).

-       Наявність в анамнезі захворювань сухожиль, пов’язаних з
лікуванням хінолонами.

У ході доклінічних і клінічних досліджень після застосування
моксифлоксацину спостерігалися зміни в електрофізіології серця у вигляді подовження інтервалу QT. Тому з
міркувань безпеки препарат  протипоказано
пацієнтам з:

- вродженим або діагностованим набутим подовженням інтервалу QT;

- порушеннями електролітного балансу, зокрема при нескоригованій
гіпокаліємії;

- клінічно
значущою брадикардією;

- клінічно
значущою серцевою недостатністю зі зниженою фракцією викиду лівого шлуночка;

- симптоматичними аритміями в анамнезі.

Препарат не слід застосовувати одночасно з іншими препаратами, які подовжують
інтервал QT (див. розділ  «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Через обмеженість клінічних даних застосування
препарату також протипоказано пацієнтам з порушенням функції печінки (клас C за
класифікацією Чайлда – П’ю) та
пацієнтам з підвищеним рівнем
трансаміназ (у 5 разів вище верхньої межі норми).

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій.

Не можна виключити адитивний ефект моксифлоксацину та інших лікарських
засобів, які можуть спричинити подовження інтервалу QT. Вказана взаємодія збільшує
ризик розвитку шлуночкових аритмій, включаючи «піруетну» шлуночкову тахікардію
(torsade de pointes). З цієї причини
застосування моксифлоксацину в комбінації з будь-яким із нижчезазначених
лікарських засобів протипоказане (див. також розділ «Протипоказання»):

-    антиаритмічні
препарати класу ІА (наприклад хінідин, гідрохінідин, дизопірамід);

-    антиаритмічні
препарати класу ІІІ (наприклад аміодарон, соталол, дофетилід, ібутилід);

-    антипсихотичні препарати (наприклад
фенотіазини, пімозид, сертиндол, галоперидол, сультоприд);

-    трициклічні
антидепресанти;

-    деякі протимікробні засоби (саквінавір,
спарфлоксацин, еритроміцин для внутрішньовенного введення, пентамідин,
протималярійні препарати, зокрема галофантрин);

-    деякі
антигістаміни (терфенадин, астемізол, мізоластин);

-    інші
(цизаприд, вінкамін IV, бепридил, дифеманіл).

Моксифлоксацин слід з обережністю призначати пацієнтам, які приймають
препарати, що можуть знижувати рівень калію (наприклад петльові та тіазидні
діуретики, клізми та проносні засоби (у високих дозах), кортикостероїди,
амфотерицин В), або препарати, дія яких пов’язана з клінічно значущою
брадикардією.

Між прийомом препаратів, які містять біваленті або тривалентні катіони
(таких як антациди, що містять магній чи алюміній, диданозин у таблетках,
сукралфат та засоби, що містять залізо чи цинк), та моксифлоксацином необхідний
інтервал близько 6 годин.

При одночасному застосуванні активованого вугілля і моксифлоксацину
перорально у дозі 400 мг системна біодоступність препарату знижується
більш ніж на 80 % внаслідок пригнічення його абсорбції. У зв’язку з цим
одночасне застосування цих двох препаратів не рекомендоване (за винятком
випадків передозування, див. також розділ «Передозування»).

Після багаторазового застосування моксифлоксацину
у здорових добровольців спостерігалося збільшення Сmax дигоксину приблизно на 30 % у рівноважному
стані без впливу на AUC (площа під кривою співвідношення «концентрація – час»). Отже, потреби у запобіжних
заходах при супутньому прийомі дигоксину немає.

Під час досліджень за участю добровольців, хворих на діабет, одночасне
застосування моксифлоксацину перорально та глібенкламіду призводило до зниження
концентрації глібенкламіду на піковому рівні приблизно на 21 %. Комбінація
глібенкламіду з моксифлоксацином теоретично може призвести до незначної
короткотривалої гіперглікемії. Однак зміни у фармакокінетиці, які
спостерігалися, не призводили до змін фармакодинамічних параметрів (рівень
глюкози в крові, рівень інсуліну). Таким чином, клінічно релевантної взаємодії
між моксифлоксацином та глібенкламідом не виявлено.

Зміна значення міжнародного
нормалізованого відношення (МНВ)

У пацієнтів, які отримували пероральні антикоагулянти у поєднанні з
антибактеріальними препаратами, в тому числі з фторхінолонами, макролідами,
тетрациклінами, котримоксазолом та деякими цефалоспоринами, відзначалися
численні випадки підвищення антикоагулянтної активності. Факторами ризику є
інфекційні захворювання (і супутній запальний процес), похилий вік та загальний
стан пацієнта. У зв’язку з цими обставинами важко оцінити, що спричиняє відхилення
показника міжнародного нормалізованого
відношення (МНВ): інфікування чи лікування. Доцільним може бути частіший
контроль МНВ. У разі необхідності слід провести належне коригування дози перорального
коагулянта.

Речовини, для яких була доведена відсутність клінічно вагомої взаємодії з
моксифлоксацином: ранітидин, кальцієві добавки, теофілін, пероральні
контрацептиви, циклоспорин, ітраконазол, морфін при парентеральному введенні,
пробенецид. Дослідження in vitro
ферментів цитохрому Р450 у людини підтвердили вищезазначене. Отже, метаболічна
взаємодія через ферменти цитохрому Р450 є малоймовірною.

Абсорбція моксифлоксацину не залежить від вживання їжі (включаючи молочні
продукти). Зважаючи на це, моксифлоксацин можна застосовувати незалежно від
прийому їжі.

Особливості застосування.

Переваги лікування моксифлоксацином, особливо у випадку нетяжких інфекцій,
необхідно оцінювати, беручи до уваги інформацію, яка міститься у цьому розділі.

Подовження інтервалу QTc та клінічні
умови, за яких можливе подовження інтервалу QTc

При застосуванні
моксифлоксацину в деяких пацієнтів можливе збільшення інтервалу QT на електрокардіограмі.
Аналіз
результатів ЕКГ показав, що подовження інтервалу QTc при застосуванні
моксифлоксацину становило 6 мс ± 26 мс (1,4 % порівняно з
вихідним рівнем). Оскільки у
жінок порівняно з чоловіками відзначається довший інтервал QT, вони можуть бути
більш чутливими до препаратів, які подовжують інтервал QT. Пацієнти літнього
віку також можуть бути більш сприйнятливими до асоційованих з препаратом
ефектів щодо інтервалу QT.

Пацієнтам, які
приймають моксифлоксацин, слід з
обережністю застосовувати препарати, що
можуть призвести до зниження рівнів калію (див. розділи «Протипоказання»,
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Слід з обережністю призначати моксифлоксацин пацієнтам
з триваючими проаритмогенними станами (особливо жінкам та пацієнтам літнього
віку), такими як гостра міокардіальна ішемія або подовження інтервалу QT,
оскільки це підвищує ризик
розвитку шлуночкових аритмій, включаючи «піруетну» шлуночкову тахікардію (torsade de pointes), і зупинки серця
(див. розділ «Протипоказання»). Ступінь подовження інтервалу QT може підвищуватись із підвищенням концентрації
препарату. Тому не слід перевищувати
рекомендовану дозу.

Якщо під час лікування препаратом виникають симптоми аритмії, слід
припинити лікування та зробити ЕКГ.

Підвищена чутливість / алергічні реакції

Повідомлялось про випадки розвитку гіперчутливості й алергічних реакцій
після першого застосування фторхінолонів, включаючи моксифлоксацин.
Анафілактичні реакції можуть набувати форми небезпечного для життя шоку, навіть після першого
застосування препарату. У випадках клінічного прояву тяжких реакцій
гіперчутливості необхідно
припинити застосування моксифлоксацину та розпочати відповідну терапію (наприклад
протишокову).

Тяжкі порушення функції печінки

При застосуванні моксифлоксацину повідомлялося про випадки фульмінантного гепатиту, що
потенційно призводить до печінкової недостатності (у т. ч. з летальним наслідком) (див. розділ
«Побічні реакції»). У разі виникнення симптомів фульмінантного гепатиту, таких
як астенія, що швидко розвивається та супроводжується жовтяницею, темною сечею,
схильністю до кровотеч або печінковою енцефалопатією, пацієнтам рекомендується проконсультуватися
з лікарем перед тим, як продовжувати лікування.

У разі виникнення симптомів дисфункції печінки необхідно провести
аналізи функції печiнки / обстеження.

Тяжкі бульозні шкірні реакції

Повідомлялося про бульозні реакції шкіри при застосуванні
моксифлоксацину, такі як синдром Стівенса – Джонсона або токсичний епідермальний
некроліз (див. розділ «Побічні реакції»). Якщо виникають реакції
з боку шкіри та/або слизової оболонки, пацієнту слід негайно звернутися до
лікаря, перш ніж продовжувати лікування.

Пацієнти, схильні до розвитку судом

Відомо, що хінолони можуть
спровокувати розвиток судомних нападів. Моксифлоксацин слід застосовувати з
обережністю пацієнтам із розладами центральної нервової системи
(ЦНС) або з іншими факторами ризику, що
можуть спричинити судомні напади або знизити судомний поріг. У разі
виникнення судом необхідно припинити застосування моксифлоксацину та вжити
відповідних заходів.

Периферична невропатія

У пацієнтів, які приймали хінолони, включаючи моксифлоксацин, спостерігалися
випадки сенсорної або сенсорно-рухової полінейропатії, що
призводить до парестезії, гіпестезії, дизестезії або слабкості. Пацієнтам, які отримують лікування моксифлоксацином, рекомендується повідомити
лікаря про розвиток таких симптомів невропатії, як біль, печіння, поколювання, оніміння або слабкість, перш ніж продовжувати лікування, для попередження розвитку
необоротних станів (див. розділ «Побічні реакції»).

Реакції з боку психіки

Реакції з боку психіки можуть розвиватися навіть після першого застосування
хінолонів, включаючи моксифлоксацин. У рідкісних випадках депресія або
психотичні реакції призводили до виникнення суїцидальних думок та розвитку
самоагресії, зокрема спроб самогубства (див. розділ «Побічні реакції»). У разі
виникнення у пацієнта таких реакцій необхідно припинити застосування
моксифлоксацину та вжити відповідних заходів. Рекомендовано з обережністю
призначати моксифлоксацин пацієнтам, які страждають психозами, та пацієнтам,
які мають в анамнезі психічні захворювання.

Діарея, асоційована із застосуванням антибіотиків,
включаючи коліт

У зв’язку із застосуванням антибіотиків широкого спектра дії, в тому числі моксифлоксацину, повідомлялося про виникнення
антибіотикасоційованої діареї (ААД) та антибіотикасоційованого коліту (ААК), включаючи псевдомембранозний коліт і діарею, асоційовану
з Clostridium difficile, які за ступенем тяжкості варіюють від помірної
діареї до коліту з летальним наслідком. Тому важливо зважати
на можливість такого діагнозу в пацієнтів, у яких під час або після застосування
моксифлоксацину спостерігається тяжка
діарея. Якщо підозрюється чи підтверджується ААД або ААК,
лікування протимікробними
засобами, включаючи моксифлоксацин, слід припинити
та негайно розпочати відповідні терапевтичні заходи. Крім цього, необхідно
вжити належних санітарно-епідемічних заходів з метою зменшення ризику передачі інфекції.
Препарати, що пригнічують перистальтику, протипоказані пацієнтам, у
яких спостерігається серйозна діарея.

Пацієнти з тяжкою міастенією

Моксифлоксацин
слід застосовувати з обережністю пацієнтам з міастенією
гравіс у зв’язку з можливістю загострення симптомів.

Запалення сухожиль, розрив сухожиль

Запалення та
розрив сухожиль (особливо ахіллового сухожилля), іноді білатеральні, можуть спостерігатися
в разі лікування із застосуванням хінолонів, включаючи моксифлоксацин, навіть
протягом перших 48 годин від початку лікування. Повідомлялося також про такі
випадки, що спостерігалися через декілька місяців після припинення лікування.
Під час терапії хінолонами, в
тому числі моксифлоксацином, існує підвищений ризик розвитку запалення та розриву сухожиль, зокрема у
пацієнтів літнього віку і хворих, які отримують супутню терапію
кортикостероїдами. При перших симптомах запалення або болю пацієнтам слід припинити лікування моксифлоксацином, забезпечити спокій ураженій(им) кінцівці(кам) та негайно
звернутися до лікаря для отримання відповідного лікування (наприклад накладення
шини) ураженого сухожилля (див. розділи «Протипоказання», «Побічні реакції»).

Пацієнти з
порушенням функції нирок

Слід з обережністю застосувати моксифлоксацин пацієнтам похилого віку
з розладами функцій нирок, якщо вони не спроможні підтримувати належний обсяг
рідини в організмі, оскільки зневоднення підвищує ризик виникнення ниркової
недостатності.

Порушення з боку органів
зору

Якщо спостерігається погіршення зору або інший
вплив на органи зору, слід негайно звернутися до лікаря-офтальмолога (див.
розділи «Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом
або роботі з іншими механізмами», «Побічні реакції»).

Дисглікемія

Як і при застосуванні всіх фторхінолонів, при застосуванні моксифлоксацину
спостерігалися відхилення від норми показників глюкози в крові, включаючи
гіпоглікемію та гіперглікемію. Серед пацієнтів, які застосовували
моксифлоксацин, дисглікемія розвивалася переважно у пацієнтів літнього віку,
хворих на діабет, які отримували супутню терапію пероральними гіпоглікемічними
лікарськими засобами (наприклад сульфонілсечовина) або інсуліном. Для пацієнтів
з діабетом рекомендоване ретельне спостереження рівнів глюкози в крові (див.
розділ «Побічні реакції»).

Профілактика реакцій
фотосесибілізації

При застосуванні хінолонів у пацієнтів відзначаються реакції фотосенсибілізації. Проте дослідження
показали, що моксифлоксацин
відрізняється нижчим ризиком виникнення фотосенсибілізації. Незважаючи на це, слід
рекомендувати пацієнтам уникати як ультрафіолетового опромінення, так і тривалої та/або інтенсивної дії сонячного світла
під час лікування моксифлоксацином.

Пацієнти, які страждають
на дефіцит глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти з недостатньою
активністю глюкозо-6-фосфатдегідрогенази у
сімейному або особистому анамнезі під час лікування
хінолонами мають схильність до гемолітичних реакцій. Тому таким пацієнтам слід з обережністю застосувати моксифлоксацин.

Пацієнти з
рідкими спадковими проблемами непереносимості галактози, дефіцитом лактази Лаппа
або мальабсорбцією глюкози та галактози

Пацієнтам з рідкісними спадковими проблемами непереносимості галактози,
дефіциту лактази Лаппа або мальабсорбцією глюкози та галактози не слід приймати
цей препарат. Якщо у Вас встановлено непереносимість деяких цукрів,
проконсультуйтеся з лікарем, перш ніж приймати цей лікарський засіб.

Пацієнти із запальними захворюваннями органів
малого таза

Пацієнтам з ускладненим запальним захворюванням органів малого таза
(наприклад асоційованим з трубно-яєчниковим абсцесом або абсцесом малого таза),
для яких вважається необхідним проведення внутрішньовенної терапії, лікування
препаратом Флоксейф 400 у формі таблеток, вкритих оболонкою, по 400 мг не
рекомендується.

Запальне захворювання органів малого таза може бути спричинено бактерією Neisseria gonorrhoeae, резистентною до
фторхінолонів. Тому в таких випадках емпіричне застосування моксифлоксацину
необхідно призначати одночасно з іншим відповідним антибіотиком (наприклад
цефалоспорином), якщо неможливо повністю виключити наявність Neisseria gonorrhoeae, резистентної до моксифлоксацину.
Якщо після 3 днів лікування не відбувається покращання клінічного стану,
терапію слід переглянути.

Пацієнти зі специфічними ускладненими інфекціями
шкіри та підшкірної клітковини

Клінічна ефективність внутрішньовенного застосування моксифлоксацину в разі
лікування тяжкої інфекції, пов’язаної з опіками, фасцитом та діабетичною
стопою, що супроводжується остеомієлітом, не встановлена.

Вплив на біологічні тести

Лікування із застосуванням моксифлоксацину може перешкоджати проведенню культурального
аналізу щодо виявлення Mycobacterium spp.
у зв’язку з пригніченням мікробіологічного росту, що, у свою чергу, може спричинити
хибнонегативні результати.

Пацієнти з інфекціями, викликаними
метицилінорезистентним золотистим стафілококом (МРЗС)

Моксифлоксацин не рекомендується для лікування інфекцій, спричинених
метициліно-резистентним золотистим стафілококом (МРЗС). У випадку підозрюваної
або підтвердженої інфекції, спричиненої МРЗС, необхідно розпочати лікування
відповідним антибактеріальним засобом (див. розділ «Фармакологічні
властивості»).

Діти

Моксифлоксацин спричиняє ураження хрящів у молодих тварин (див. розділ
«Фармакологічні властивості»), тому застосування препарату дітям (віком до 18
років) протипоказано (див. розділ «Протипоказання»).

Застосування у період вагітності або годування
груддю.

Вагітність

Безпека застосування
моксифлоксацину у період вагітності не встановлена. Результати досліджень на
тваринах вказують на репродуктивну токсичність (див. розділ «Фармакологічні
властивості»). Потенційний ризик для людини не встановлений.

У зв’язку з виявленим ризиком
пошкодження фторхінолонами опорних суглобів у молодих тварин (за
експериментальними даними) та з випадками оборотних уражень суглобів у дітей,
які отримували лікування деякими фторхінолонами, моксифлоксацин протипоказано
призначати вагітним жінкам (див. розділ «Протипоказання»).

Годування груддю

Моксифлоксацин, як і інші
хінолони, як показано, спричиняє ураження хрящів суглобів молодих тварин.
Результати доклінічних досліджень свідчать, що невелика кількість
моксифлоксацину може потрапляти у грудне молоко. Немає даних щодо застосування
препарату жінкам, які годують груддю. Тому в період годування груддю
застосування моксифлоксацину протипоказано (див. розділ «Протипоказання»).

Фертильність

Дослідження на тваринах не виявили впливу на фертильність (див. розділ
«Фармакологічні властивості»).

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Досліджень впливу
моксифлоксацину на здатність керувати автотранспортом та працювати з іншими механізмами
не проводили. Однак фторхінолони, включаючи моксифлоксацин, можуть погіршувати
здатність керувати автотранспортом або працювати з іншими механізмами через виникнення
реакцій з боку центральної нервової системи (наприклад запаморочення, гостра
тимчасова втрата зору або гостра короткотривала втрата свідомості,
непритомність) (див. розділ «Побічні реакції»). Пацієнтам слід рекомендувати
спостерігати за своєю реакцією на моксифлоксацин перед тим, як керувати
автотранспортом або працювати з іншими механізмами.

Спосіб
застосування та дози.

Дорослі

Рекомендується приймати по 1 таблетці (400 мг) моксифлоксацину на добу.

Спосіб застосування

Таблетки слід приймати не розжовуючи, запиваючи достатньою кількістю води. Лікарський
засіб можна приймати незалежно від часу вживання їжі.

Тривалість
терапії

Тривалість терапії таблетованою формою моксифлоксацину залежить від типу
інфекції і становить:

- загострення хронічного бронхіту –
5–10 днів;

- негоспітальна
пневмонія – 10 днів;

- гострий
бактеріальний синусит – 7
днів;

- запальні
захворювання органів малого таза помірного та середнього
ступеня  – 14 днів.

Ступінчаста
(внутрішньовенна / пероральна) терапія

Під час досліджень ступінчастої терапії більшість пацієнтів переходила з
внутрішньовенного на пероральний шлях введення моксифлоксацину протягом 4 днів
(негоспітальна пневмонія) або 6 днів (ускладнені інфекції шкіри та підшкірних
тканин). Рекомендована загальна тривалість лікування моксифлоксацином у формі
розчину і таблеток становить 7–14 днів при негоспітальних пневмоніях та 7–21
день при ускладнених інфекціях шкіри та підшкірних тканин.

Перевищувати вказану дозу (400 мг 1 раз на добу) та тривалість лікування
для будь-якого показання не рекомендується.

Порушення функції нирок/печінки

Для пацієнтів із нирковою недостатністю
помірного та середнього ступеня тяжкості
(у тому числі при кліренсі креатиніну < 30 мл/хв/1,73 м2),
а також для пацієнтів, які перебувають на безперервному гемодіалізі та
довготривалому амбулаторному перитонеальному діалізі, корекція дози не потрібна
(див. розділ «Фармакологічні властивості»).

Пацієнтам із порушеннями функції печінки корекція дози не потрібна (див.
також розділ «Протипоказання»).

Пацієнти
літнього віку/ пацієнти з низькою масою тіла

Корекція дози для
пацієнтів літнього віку / пацієнтів з низькою масою тіла не потрібна.

Діти.

Моксифлоксацин
протипоказаний дітям (віком до 18 років). Ефективність та безпека застосування
моксифлоксацину дітям не встановлені (див. також розділ «Протипоказання»).

Передозування.

У разі випадкового передозування жодні специфічні заходи не потрібні. У
разі передозування слід орієнтуватися на клінічну картину і проводити
симптоматичну підтримувальну терапію та ЕКГ-моніторинг, зважаючи на можливість
подовження інтервалу QT.

Одночасне застосування активованого вугілля з дозою моксифлоксацину 400 мг
перорально призведе до скорочення системної доступності лікарського засобу
більше ніж на 80 %. У разі передозування в результаті перорального прийому
лікарського засобу застосування активованого вугілля на початковій стадії
абсорбції може бути ефективним для запобігання збільшенню системної дії
моксифлоксацину.

Побічні реакції.

В кожній групі небажані явища наведені у порядку зменшення їхньої тяжкості.
Частота визначена таким чином: часті (≥ 1/100, < 1/10); нечасті
(≥ 1/1000, < 1/100); поодинокі (≥ 1/10000, < 1/1000);
рідкісні (< 1/10000).

Усі побічні реакції спостерігалися з частотою менше 3 %, за винятком нудоти
та діареї.

Класи систем органів (MedDRA)

Часті

Нечасті

Поодинокі

Рідкісні

Інфекційні ускладнення

Суперінфекція, що виникла внаслідок бактеріальної
чи грибкової резистентності, наприклад оральний чи вагінальний кандидози

З боку кровоносної та лімфатичної систем

Анемія, лейкопенія, нейтропенія,
тромбоцитопенія,

тромбоцитемія,

еозинофілія,

подовження
протромбінового часу/ збільшення МНВ (міжнародного нормалізованого відношення)

Підвищення рівня протромбіну/ зменшення МНВ,

агранулоцитоз

З боку імунної системи

Алергічні реакції
(див. розділ «Особливості застосування»)

Анафілаксія,
включаючи рідкісні випадки шоку (що загрожує життю),

алергічний
набряк/

ангіоневротичний
набряк, включаючи набряк гортані (що потенційно загрожує життю) (див. розділ
«Особливості застосування»)

Порушення метаболізму та харчування

Гіперліпідемія

Гіперглікемія,
гіперурикемія

Гіперглікемія

Психічні розлади

Реакції тривожності,

підвищення
психомоторної активності/

збудження

Лабільність настрою,
депресія (у рідкісних випадках із самоагресією, такою як суїцидальні ідеї/думки
або спроби самогубства) (див. розділ «Особливості застосування»),

галюцинації

Деперсоналізація,

психотичні реакції (інколи із самоагресією, такою
як суїцидальні ідеї/ думки або спроби самогубства) (див. розділ «Особливості
застосування»)

З  боку нервової системи

Головний біль, запаморочення

Парестезії/

дизестезії, порушення смаку (включаючи агевзію у
рідкісних випадках), сплутаність свідомості та втрата орієнтації, розлади сну
(переважно безсоння), тремор, вертиго, сонливість

Гіпестезія, порушення
нюху

(включаючи
втрату нюху), патологічні сновидіння, порушення координації (включаючи розлад
ходи внаслідок запаморочення або вертиго), судомні напади з різними клінічними
проявами (у тому числі напади grand mal [див. розділ «Особливості застосування»]), порушення уваги, розлади
мовлення, амнезія, периферична нейропатія та полінейропатія

Гіперестезія

З боку органів зору

Порушення зору,
включаючи диплопію та нечіткість зору (особливо під час реакцій з боку ЦНС [див.
розділ «Особливості застосування»])

Транзиторна втрата зору (особливо під час
реакцій з боку ЦНС [див. розділи «Особливості застосування» та «Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами»])

З
боку органів слуху та вестибулярного апарату

Дзвін у вухах,
порушення слуху, включаючи глухоту (зазвичай оборотну)

З  боку
серця

Подовження QT-інтервалу у хворих з гіпокаліємією (див. розділи «Особливості застосування»
та «Проти-показання»)

Подовження QT-інтервалу (див. розділ «Особливості застосування»),
посилене серцебиття,

тахікардія,
фібриляція передсердь, стенокардія

Шлуночкові тахіаритмії,
непритомність (тобто гостра та короткочасна втрата свідомості)

Неспецифічні
аритмії, «піруетна»
шлуночкова тахікардія (torsade de pointes [див. розділ «Особливості застосування»])

зупинка серця (див. розділ «Особливості застосування»)

З боку судинної системи

Вазодилатація

Артеріальна
гіпертензія, артеріальна гіпотензія

Васкуліт

З  боку
дихальної системи, грудної клітки та середостіння

Задишка (включаючи
астматичний стан)

З боку травного тракту

Нудота, блювання, біль у животі, діарея

Зниження апетиту
та зменшення вживання їжі, запор, диспепсія,

флатуленція,
гастрит, підвищення рівня амілази

Дисфагія, стоматит,
асоційований із застосуванням антибіотика коліт (включаючи псевдо-мембранозний
коліт, у рідкісних випадках із загрозливими для життя ускладненнями) (див.
розділ «Особливості застосування»)

Гепатобіліарні порушення

Підвищення рівня трансаміназ

Порушення функції
печінки (включаючи підвищення рівня ЛДГ [лактатдегідро-генази]), підвищення
рівня білірубіну, підвищення рівня ГГТП (гамма-глутаміл-транспептидази),

підвищення в
крові рівня лужної фосфатази

Жовтяниця, гепатит
(переважно холестатичний)

Фульмінантний гепатит, що може призвести до розвитку
небезпечної для життя печінкової недостатності (у т.ч. з летальним наслідком [див. розділ «Особливості застосування»])

З боку шкіри та підшкірної клітковини

Свербіж,

висипання, кропив’янка,

сухість шкіри

Бульозні шкірні реакції, такі як синдром Стівенса – Джонсона або
токсичний епідермальний некроліз (що загрожують життю [див. розділ «Особливості застосування»])

З боку опорно-рухової системи

Артралгія,

міалгія

Тендиніт (див.
розділ «Особливості застосування»), посмикування м’язів, судоми м’язів,
м’язова слабкість

Розрив сухожиль (див. розділ «Особливості застосування»), артрити, ригідність м’язів, загострення симптомів myasthenia gravis (див. розділ «Особливості застосування»)

З боку нирок та сечовидільного тракту

Дегідратація

Порушення функції
нирок (включаючи збільшення рівня азоту сечовини та креатиніну плазми крові), ниркова недостатність

Загальні розлади

Загальна слабкість (в основному астенія чи
втомленість),

відчуття болю
(включаючи біль у попереку, грудній клітці, біль у кінцівках, болючість у
проекції малого таза), гіпергідроз

Набряк

У рідкісних випадках після лікування іншими фторхінолонами було
зареєстровано такі побічні реакції, які могли б також спостерігатися при
застосуванні моксифлоксацину: гіпернатріємія, гіперкальціємія, гемолітична
анемія, рабдоміоліз, реакції фотосенсибілізації (див. розділ «Особливості
застосування»).

Повідомлення про підозрювані побічні реакції

Повідомлення про підозрювані побічні реакції після реєстрації препарату є
важливими. Вони дозволяють проводити безперервний моніторинг співвідношення між
користю та ризиками застосування лікарського засобу. Працівники системи охорони
здоров’я повинні повідомляти про будь-які підозрювані побічні реакції.

Термін придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в оригінальній упаковці в недоступному для дітей місці при температурі не
вище 25 °C.

Упаковка.

По 5 таблеток у блістері, по 1 блістеру в картонній пачці.

По 7 таблеток у блістері, по 1 блістеру в картонній пачці.

По 5 таблеток у блістері, по 3 блістери в картонній пачці.

Категорія відпуску. За рецептом.

Виробник. МСН Лабораторіс Прайвіт Лімітед / MSN Laboratories
Private Limited

Місцезнаходження виробника та адреса місця
провадження його діяльності.

Дільниця № 42,
промислова зона Анріч, Боларам, округ Сангаредді-502 325, штат Телангана,
Індія / Plot No. 42, Anrich Industrial Estate, Bollaram, Sangareddy District - 502 325, Telangana State, India.

Заявник. МСН Лабораторіс Пвт. Лтд. / MSN Laboratories Private Ltd

Місцезнаходження заявника.

МСН Хаус, Плот №
С-24, Індастріал Естет, Санатх Нагар, Хайдрабад-500 018, Телангана, Індія
/ MSN House, Plot No. C-24, Industrial Estate, Sanath Nagar,
Hyderabad-500 018, Telangana, India.