ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування лікарського засобу

МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750

(METFORMIN-PR-MILI-750)

Склад:

діюча речовина:
метформін;

1 таблетка,
вкрита оболонкою, містить метформіну гідрохлориду 750 мг, що еквівалентно
метформіну 585 мг;

допоміжні речовини: гіпромелоза K-100M, повідон K-30, кремнію діоксид колоїдний безводний,
гіпромелоза K-15M, магнію стеарат, опадрай (OY-7300), вода очищена.

Лікарська
форма. Таблетки
пролонгованої дії.

Основні фізико-хімічні
властивості: білі овальні
таблетки, вкриті оболонкою, з тисненням «MT» з одного боку та «750» — з іншого.

Фармакотерапевтична
група. Пероральні
гіпоглікемічні засоби, за винятком інсулінів.

Бігуаніди. Код
АТХ А10В А02.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Метформін —
бігуанід з антигіперглікемічним ефектом. Знижує рівень глюкози у плазмі крові
як натще, так і після прийому їжі. Не стимулює секрецію інсуліну і не спричиняє
гіпоглікемічного ефекту, опосередкованого цим механізмом.

Метформін діє
трьома шляхами:

– знижує продукування глюкози у печінці за рахунок інгібування
глюконеогенезу та глікогенолізу;

– покращує чутливість до інсуліну у м’язах, що сприяє поліпшенню
периферичного захоплення та утилізації глюкози;

– затримує всмоктування глюкози у кишечнику.

Метформіну
гідрохлорид стимулює внутрішньоклітинний синтез глікогену, впливаючи на
глікогенсинтетазу. Збільшує транспортну здатність усіх відомих типів мембранних
переносників глюкози.

Фармакодинамічні
ефекти

Клінічні
дослідження показали, що основною дією метформіну, окрім гіпоглікемічної, є
стабілізація або незначна втрата маси тіла.

Незалежно від
своєї дії на глікемію, таблетки метформіну з негайним вивільненням проявляють
позитивний ефект на метаболізм ліпідів. Цей ефект був доведений при
застосуванні терапевтичних дозувань у контрольованих середньо- або
довготривалих клінічних дослідженнях: таблетки метформіну з негайним
вивільненням знижують вміст загального холестерину, ліпопротеїнів низької
щільності та тригліцеридів. Подібний ефект не спостерігався при застосуванні
таблеток пролонгованої дії, імовірно, у зв’язку з застосуванням препарату
ввечері. Через це також може спостерігатися підвищення вмісту тригліцеридів.

Клінічна
ефективність

Зниження ризику
або затримка початку розвитку цукрового діабету 2 типу. Програма профілактики діабету
(DPP) у дорослих була багатоцентровим, рандомізованим, контрольованим клінічним
дослідженням, в якому оцінювали ефективність впровадження активного способу
життя або застосування метформіну для попередження чи затримки розвитку
цукрового діабету 2 типу. Критеріями включення були вік ≥ 25 років, ІМТ
[індекс маси тіла] ≥ 24 кг/м2 (≥ 22 кг/м2
для американців азійського походження) та порушення толерантності до глюкози
плюс рівень глюкози натще 95–125 мг/дл (або ≤ 125 мг/дл для американських
індіанців). Пацієнтам було призначено активний спосіб життя, 2 × 850 мг
метформіну плюс стандартні зміни способу життя або плацебо плюс стандартні
зміни способу життя.

Середні вихідні
значення в учасників DPP (n = 3.234, 2,8 року) були такими: вік 50,6 ± 10,7
року, рівень глюкози в плазмі крові натще 106,5 ± 8,3 мг/дл, рівень глюкози в
плазмі крові через дві години після прийому глюкози перорально 164,6 ± 17,0
мг/дл та ІМТ 34,0 ± 6,7 кг/м2. Впровадження активного способу життя
разом із застосуванням метформіну здатні значно зменшити ризик розвитку
цукрового діабету в порівнянні з плацебо: 58 % (95 % ДІ [довірчий інтервал]
48–66 %) та 31 % (95 % ДІ 17–43 %) відповідно.

Перевага
впровадження змін способу життя над застосуванням метформіну була більшою у
літніх пацієнтів.

Найбільшу
користь від лікування метформіном отримали пацієнти віком від 45 років з ІМТ
≥ 35 кг/м2, у яких базовий рівень глюкози через 2
години становив 9,6–11,0 ммоль/л, а базовий HbA1C ≥ 6,0 %, або
пацієнти з гестаційним діабетом.

Для запобігання
одного розвитку цукрового діабету на протязі трьох років у групі пацієнтів DPP,
6,9 пацієнтів були у групі активного способу життя та 13,9 — у групі
метформіну. Точка досягнення кумулятивної частоти виникнення цукрового діабету,
яка дорівнює 50 %, була затримана приблизно на
три роки в групі метформіну порівняно з плацебо.

Дослідження
оцінки результатів програми профілактики діабету (DPPOS) — це довготривале
спостереження DPP, що включає в себе більш ніж 87 % учасників DPP для
подальшого довготривалого спостереження.

Серед учасників
DPPOS (n = 2776) кумулятивна частота виникнення цукрового діабету на 15-му році
становить 62 % у групі плацебо, 56 % у групі метформіну та 55 % у групі
впровадження активного способу життя. Загальні коефіцієнти становлять 7,0, 5,7
та 5,2 випадку діабету на 100 пацієнто-років серед груп плацебо, метформіну та
активного способу життя відповідно. У порівнянні із групою плацебо у групі
метформіну ризик діабету був зменшений на 18 % (коефіцієнт ризику (КР) 0,82, 95
% ДІ 0,72–0,93; р = 0,001) та на 27 % (КР 0,73, 95 % ДІ 0,65–0,83; p <
0,0001) у групі активного способу життя. Щодо сукупної мікроциркуляторної кінцевої
точки нефропатії, ретинопатії та нейропатії результати не відрізнялись значно
між групами, але для учасників, у яких не розвинувся цукровий діабет протягом
DPP/DPPOS, поширеність мікросудинних ускладнень була на 28 % нижчою, ніж у тих,
у кого розвинувся діабет (коефіцієнт ризику 0,72, 95 % ДІ 0,63–0,83; р <
0,0001). Немає жодних порівняльних даних щодо впливу метформіну на макросудинні
ускладнення у пацієнтів із ПТГ (порушена толерантність до глюкози) та/або ПГН
(порушена глікемія натще), та/або підвищеним HbA1c.

Фактори ризику діабету 2 типу, про які відомо з публікацій, включають: монголоїдне чи негроїдне
походження, вік понад 40 років, дисліпідемію, гіпертензію, ожиріння чи надмірну
масу тіла, родинний анамнез (1 ступінь сімейної спорідненості із хворим на
цукровий діабет), гестаційний цукровий діабет в анамнезі та синдром
полікістозних яєчників (СПКЯ).

Лікування
цукрового діабету 2 типу. Проспективне
рандомізоване дослідження (UKPDS)
встановило перевагу поглибленого контролю рівня глюкози в крові у хворих
на цукровий діабет 2 типу з надмірною масою тіла, що отримували метформіну
гідрохлорид негайного вивільнення як терапію першої лінії ряду після того, як
дієта виявилась недієвою. Аналіз результатів хворих з надмірною масою тіла, які
отримували метформіну гідрохлорид після того, як дієта виявилась недієвою,
показав:

·
значне зниження абсолютного
ризику будь-якого ускладнення, пов’язаного з цукровим діабетом, в групі
метформіну гідрохлориду (29,8 випадку / 1000 пацієнто-років) порівняно з групою
пацієнтів на дієті (43,3 випадку / 1000 пацієнто-років), p = 0,0023, та
порівняно з групами комбінованої терапії із сульфонілсечовиною та монотерапії
інсуліном (40,1 випадку / 1000 пацієнто-років), p = 0,0034;

·
значне зниження абсолютного
ризику пов’язаної з діабетом смертності: метформіну гідрохлорид — 7,5 випадку /
1000 пацієнто-років, лише дієта — 12,7 випадку / 1000 пацієнто-років, p =
0,017;

·
значне зниження абсолютного
ризику загальної смертності: у групі метформіну гідрохлориду 13,5 випадку /
1000 пацієнто-років у порівнянні з 20,6 випадку / 1000 пацієнто-років
(p = 0,011) у групі пацієнтів на дієті та порівняно з групою
комбінованої терапії із сульфонілсечовиною та монотерапії інсуліном — 18,9
випадку / 1000 пацієнто-років (p = 0,021);

·
значне зниження абсолютного
ризику інфаркту міокарда: метформіну гідрохлорид — 11 випадків / 1000
пацієнто-років, лише дієта — 18 випадків / 1000 пацієнто-років (p = 0,01).

Для метформіну
гідрохлориду, що застосовується як терапія другого ряду, у комбінації з
сульфонілсечовиною, перевага щодо клінічних результатів не була показана.

При діабеті 1
типу комбінація метформіну гідрохлориду й інсуліну використовувалась у окремих
пацієнтів, але клінічна перевага цієї комбінації не була офіційно встановлена.

Фармакокінетика

Всмоктування. Після перорального прийому
метформіну у вигляді таблеток із пролонгованим вивільненням абсорбція
метформіну значно уповільнюється порівняно з таблетками метформіну із негайним
вивільненням. Час досягнення максимальної концентрації (Тmax)
становить 7 годин (Тmax для таблеток із негайним вивільненням
становить 2,5 години).

При
рівноважному стані, як і при застосуванні таблеток із негайним вивільненням,
максимальна концентрація (Сmax) та площа під кривою AUC збільшуються
непропорційно до введеної внутрішньо дози. Показник AUC після одноразового
прийому всередину 2000 мг метформіну гідрохлориду у вигляді таблеток із
пролонгованим вивільненням аналогічний AUC, що спостерігається після прийому
1000 мг метформіну гідрохлориду у вигляді таблеток із негайним вивільненням два
рази на добу.

Коливання Сmax
та AUC в окремих суб’єктів у разі прийому таблеток  метформіну гідрохлориду з пролонгованим
вивільненням порівнянні з коливаннями, які спостерігаються у разі прийому
таблеток метформіну гідрохлориду із негайним вивільненням.

Після прийому
таблеток із пролонгованим вивільненням натще спостерігалося зниження AUC на 30
% (С max  і  Тmax залишалися незмінними).

Всмоктування
метформіну з таблеток із пролонгованим вивільненням не змінюється залежно від
складу їжі. Не спостерігається кумуляції при багаторазовому прийомі до 2000 мг
метформіну гідрохлориду у вигляді таблеток із пролонгованим вивільненням.

Розподіл. Зв’язування з білками плазми
крові незначне. Метформін проникає в еритроцити. Максимальна концентрація у
крові нижча, ніж максимальна концентрація у плазмі крові, і досягається
приблизно через той самий час. Еритроцити, найімовірніше, є другою камерою
розподілу. Середній об’єм розподілу (Vd) коливається у діапазоні 63–276 л.

Метаболізм. Метформін виводиться у незміненому
вигляді з сечею. Метаболітів у людини не виявлено.

Виведення. Нирковий кліренс метформіну
становить > 400 мл/хв. Це вказує на те, що метформін виводиться за рахунок
клубочкової фільтрації та канальцевої секреції. Після перорального прийому дози
період напіввиведення становить близько 6,5 години. При порушенні функції нирок
нирковий кліренс знижується пропорційно до кліренсу креатиніну, і тому період
напіввиведення збільшується, що призводить до збільшення рівня метформіну у
плазмі крові.

Особливі групи пацієнтів: ниркова
недостатність. Наявні дані
щодо пацієнтів із помірним ступенем ниркової недостатності обмежені, тому
неможливо точно оцінити системну експозицію метформіну в цій групі пацієнтів
порівняно з пацієнтами з нормальною функцією нирок. Потрібно коригувати дозу
відповідно до клінічної ефективності і переносності (див. розділ «Спосіб
застосування та дози»).

Клінічні
характеристики

Показання

·
Для зниження ризику або затримки
початку розвитку цукрового діабету 2 типу у дорослих пацієнтів з надмірною
вагою і з порушеною толерантністю до глюкози (ПТГ) та/або порушеною глікемією
натще (ПГН), та/або підвищеним рівнем HbA1C, які мають:

-
високий ризик розвитку явного
(маніфестного) цукрового діабету 2 типу (див. розділ «Фармакодинаміка»);

-
прогресивні порушення
вуглеводного обміну, незважаючи на модифікацію активного способу життя протягом
від 3 до 6 місяців.

Призначення лікарського засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 повинно
ґрунтуватися на оцінці ризику, що включає відповідні заходи контролю глікемії
та свідчення високого ризику для серцево-судинної системи.

Паралельно з початком
застосування метформіну потрібно продовжувати зміни способу життя, за винятком
тих випадків, коли пацієнт неспроможний до таких змін з медичних причин.

·
Для лікування цукрового діабету 2
типу у дорослих, особливо у хворих з надмірною масою тіла, коли лише
дієтотерапія та фізичні навантаження не забезпечують адекватний глікемічний
контроль.

МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 можна застосовувати як
монотерапію або у комбінації з іншими пероральними протидіабетичними засобами,
або сумісно з інсуліном.

Протипоказання.

– Підвищена чутливість до метформіну або до будь-якого іншого компонента
лікарського засобу;

– будь-який тип гострого метаболічного ацидозу (наприклад, лактоацидоз,
діабетичний кетоацидоз);

– діабетична прекома;

– ниркова недостатність тяжкого ступеня (швидкість клубочкової фільтрації
(ШКФ) < 30 мл/хв);

– гострі стани, що протікають з ризиком розвитку порушень функції нирок,
такі як: зневоднення організму, тяжкі інфекційні захворювання, шок;

– захворювання,
що можуть призводити до розвитку гіпоксії тканин (особливо гострі захворювання
або загострення хронічної хвороби): декомпенсована серцева недостатність,
дихальна недостатність, нещодавно перенесений інфаркт міокарда, шок;

– печінкова
недостатність, гостре отруєння алкоголем, алкоголізм.

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Комбінації, що не рекомендується
застосовувати

Алкоголь. Алкогольна інтоксикація
асоціюється з підвищеним ризиком лактоацидозу, особливо у разі голодування або
дотримання низькокалорійної дієти, а також при печінковій недостатності.

Йодовмісні рентгеноконтрастні
речовини. Застосування
метформіну слід припинити до або під час проведення дослідження і поновлювати
не раніше ніж через 48 годин після дослідження і лише після повторної
оцінки та отримання нормального результату функції нирок (див. розділи «Спосіб
застосування та дози» й «Особливості застосування»).

Комбінації, що слід застосовувати
з обережністю

Деякі лікарські
засоби, наприклад нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП), включаючи
селективні інгібітори циклооксигенази (ЦОГ) II, інгібітори
ангіотензинперетворювального ферменту (АПФ), антагоністи рецепторів
ангіотензину II і діуретики, особливо петльові діуретики, можуть негативно
вплинути на функцію нирок, що збільшує ризик виникнення лактоацидозу. На
початку лікування вищезазначеними лікарськими засобами або їх застосування в
комбінації з метформіном необхідно ретельно контролювати функцію нирок.

Лікарські засоби, що чинять гіперглікемічну дію (глюкокортикостероїди
системної та місцевої дії, симпатоміметики)

Слід частіше
контролювати рівень глюкози у крові, особливо на початку лікування. Під час і
після припинення такої сумісної терапії необхідно коригувати дозу лікарського
засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750.

Транспортери
органічних катіонів (OCT)

Метформін є
субстратом обох транспортерів OCT1 і OCT2.

Супутнє
застосування метформіну з:

- інгібіторами
OCT1 (такими як верапаміл) може зменшити ефективність метформіну;

- індукторами
OCT1 (такими як рифампіцин) може збільшити шлунково-кишкове всмоктування та
ефективність метформіну;

- інгібіторами OCT2 (такими як
циметидин, долутегравір, ранолазин, триметоприм, вандетаніб, ізавуконазол) може
знизити ниркове виведення метформіну з наступним збільшенням концентрації
метформіну в плазмі крові;

- інгібіторами
обох OCT1 і OCT2 (такими як кризотиніб, олапариб)
може вплинути на ефективність та ниркове виведення метформіну.

Тому
рекомендується виявляти особливу обережність при супутньому застосуванні цих
препаратів з метформіном, особливо у разі лікування пацієнтів з порушенням
функції нирок, оскільки концентрації метформіну в плазмі крові можуть зрости.
Може потребуватися коригування дози метформіну, бо інгібітори/індуктори OCT
можуть вплинути на ефективність метформіну.

Особливості застосування

Лактоацидоз. Це дуже рідкісне, але тяжке
метаболічне ускладнення, що найчастіше виникає при
гострому погіршенні функції нирок, серцево-легеневому захворюванні або сепсисі. При
гострому погіршенні функції нирок відбувається накопичення метформіну, що
збільшує ризик розвитку лактоацидозу.

У разі
зневоднення (сильної діареї або блювання, гарячки або зменшення вживання
рідини) рекомендується тимчасово припинити застосування метформіну і звернутися
за медичною допомогою.

Якщо пацієнт
отримує метформін, слід з обережністю розпочинати лікування засобами, що можуть
гостро погіршити функцію нирок (наприклад, гіпотензивними препаратами,
сечогінними засобами та НПЗП). Інші фактори ризику виникнення лактоацидозу
включають: надмірне вживання алкоголю, печінкову недостатність, недостатньо
контрольований цукровий діабет, кетоз, тривале голодування і будь-які стани,
пов’язані з гіпоксією, а також супутнє застосування лікарських засобів, що
можуть спричинити лактоацидоз (див. розділи «Протипоказання» і «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Пацієнти та/або
особи, що доглядають за ними, мають бути проінформовані про ризик розвитку
лактоацидозу. Характерними ознаками лактоацидозу є ацидотична задишка, біль у животі, м’язові судоми, астенія та
гіпотермія, надалі можливий розвиток коми. У разі появи будь-якого симптому
виникнення лактоацидозу пацієнт повинен припинити застосування метформіну і
негайно звернутися до лікаря.

Діагностичні
результати лабораторних досліджень — зниження pH крові (< 7,35),
підвищення сироваткової концентрації лактату (> 5 ммоль/л) і збільшення
аніонного проміжку та співвідношення лактат/піруват.

Пацієнти з встановленими або
підозрюваними мітохондріальними захворюваннями

Пацієнтам із
встановленими мітохондріальними захворюваннями, такими як мітохондріальна
енцефалопатія з лактоацидозом та інсультоподібними епізодами (синдром MELAS
(mitochondrial encephalomyopathy, lactic acidosis, and stroke-like episodes)) та мітохондріальний
успадкований діабет і глухота (mitochondrial inherited diabetes and deafness
(MIDD)), застосування метформіну не рекомендується через ризик загострення
лактоацидозу та неврологічних ускладнень, що можуть призвести до погіршення
перебігу захворювання.

У разі якщо
після застосування метформіну виникають ознаки і симптоми, що свідчать про
синдром MELAS або про MIDD, лікування метформіном слід негайно припинити та
провести швидку діагностичну оцінку.

Ниркова недостатність. ШКФ слід оцінювати до початку
лікування і регулярно після його завершення (див. розділ «Спосіб застосування
та дози»). Застосування метформіну протипоказане пацієнтам з ШКФ < 30
мл/хв і має бути тимчасово припинене за наявності захворювань, що змінюють
ниркову функцію (див. розділ «Протипоказання»).

Серцева функція. Пацієнти із серцевою
недостатністю мають більш високий ризик розвитку гіпоксії та ниркової
недостатності. Пацієнтам зі стабільною хронічною серцевою недостатністю
метформін можна застосовувати за умови моніторингу серцевої та ниркової
функції. Метформін протипоказаний пацієнтам із гострою та нестабільною серцевою
недостатністю (див. розділ «Протипоказання»).

Пацієнти
літнього віку. Через обмеженість даних щодо
терапевтичної ефективності зменшення ризику виникнення цукрового діабету 2 типу
або затримки його початку у пацієнтів віком від 75 років таким пацієнтам
призначення метформіну не рекомендоване.

Йодовмісні рентгеноконтрастні
засоби. Внутрішньосудинне введення
йодовмісних контрастних речовин може викликати нефропатію, що призводить до
накопичення метформіну і збільшення ризику розвитку лактоацидозу. Застосування
метформіну слід припинити до або під час проведення дослідження і поновлювати
не раніше ніж через 48 годин після дослідження і лише після повторної оцінки та
отримання нормального результату функції нирок (див. розділи «Спосіб
застосування та дози» і «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).

Хірургічні втручання. Необхідно припинити
застосування метформіну під час хірургічного втручання, яке проводять під
загальною, спінальною або епідуральною анестезією, і поновлювати не раніше ніж
через 48 годин після проведення операції або відновлення перорального
харчування і лише після оцінки та отримання нормального результату функції нирок.

Інші запобіжні заходи. Пацієнтам необхідно
дотримуватися дієти, рівномірного прийому вуглеводів протягом доби. Пацієнтам
із надмірною масою тіла слід продовжувати дотримуватися низькокалорійної дієти.
Необхідно регулярно контролювати лабораторні показники рівня глюкози в крові.

Метформін може
знижувати рівень вітаміну В12 у сироватці крові. Ризик зниження
рівня вітаміну B12 зростає зі збільшенням дози метформіну,
тривалості лікування та/або у разі наявності у пацієнта факторів, які спричиняють
дефіцит вітаміну B12. У разі підозри на дефіцит вітаміну В12 (наприклад,
анемія або нейропатія) слід контролювати рівень вітаміну В12 у
сироватці крові. Пацієнтам з факторами ризику дефіциту вітаміну В12
може бути потрібний моніторинг рівня вітаміну В12. Терапію
метформіном слід продовжувати до тих пір, поки вона переноситься і не є
протипоказана, а відповідне корекційне лікування дефіциту вітаміну B12
надається відповідно до поточних клінічних рекомендацій.

Монотерапія
метформіном не спричиняє гіпоглікемії, однак слід бути обережним при
одночасному застосуванні метформіну з інсуліном або іншими пероральними
гіпоглікемічними засобами (наприклад, похідними сульфонілсечовини або
меглітинідами). Можлива наявність фрагментів оболонки таблеток у фекаліях. Це є
нормальним явищем і не має клінічного значення.

Застосування у період вагітності
або годування груддю

Вагітність.
Неконтрольована гіперглікемія у преконцепційний період та під час вагітності
пов’язана з підвищеним ризиком вроджених аномалій, переривання вагітності,
гіпертонії, спричиненої вагітністю, прееклампсії та перинатальної смертності.
Важливо підтримувати рівень глюкози в крові якомога ближче до нормального
протягом всієї вагітності, щоб знизити ризик несприятливих наслідків
гіперглікемії для матері та її дитини.

Метформін проникає через плаценту у кількостях, які можуть бути такими ж
високими, як концентрації у матері.

Велика кількість даних про вагітних жінок (більше 1000 результатів
впливу) з когортного дослідження на основі реєстрів та опублікованих
результатів метааналізів і клінічних досліджень вказує на відсутність
підвищеного ризику вроджених аномалій або токсичності для плода/новонародженого
внаслідок впливу метформіну у периконцепційний період та/або під час
вагітності.

Є деякі непідтверджені дані про довгостроковий вплив метформіну на вагу
дітей, які зазнали внутрішньоутробного впливу. Схоже, що метформін не впливає
на руховий та соціальний розвиток дітей віком до 4 років, які зазнали
внутрішньоутробного впливу, хоча дані щодо довгострокових наслідків обмежені.

У разі клінічної необхідності застосування метформіну під час вагітності
та у преконцепційний період можливе як доповнення або як альтернатива інсуліну.

Грудне
годування. Метформін екскретується у грудне молоко, але у
новонароджених/немовлят, які були на грудному вигодовуванні, побічні ефекти не
спостерігалися. Однак, оскільки недостатньо
даних щодо безпеки застосування препарату, жінкам годування грудьми не
рекомендується протягом терапії метформіном. Рішення
щодо припинення годування грудьми необхідно приймати з урахуванням переваг
грудного вигодовування і потенційного ризику побічних ефектів для
дитини.

Фертильність. Метформін не впливав на
фертильність тварин при застосуванні у дозах 600 мг/кг/добу, що майже у 3
рази перевищували максимальну рекомендовану добову дозу для людини з розрахунку
на площу поверхні тіла.

Здатність впливати на швидкість
реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 не впливає на швидкість реакцій при керуванні автотранспортом або роботу
з іншими механізмами, оскільки монотерапія препаратом не спричиняє
гіпоглікемії.

Однак слід з обережністю застосовувати метформін у комбінації з іншими
гіпоглікемічними засобами (похідні сульфонілсечовини, інсулін, меглітиніди) у
зв’язку з ризиком розвитку гіпоглікемії.

Спосіб застосування та дози

Дорослі
пацієнти з нормальною функцією нирок (ШКФ ≥ 90 мл/хв)

Зниження ризику
або затримка початку розвитку цукрового діабету 2 типу

Метформін слід
призначати лише тоді, коли зміни в способі життя протягом 3–6 місяців не
забезпечують адекватного глікемічного контролю.

Лікування слід
починати з однієї таблетки лікарського засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-500 1 раз на
добу під час прийому їжі ввечері.

Через 10–15
днів проведеного лікування дозу необхідно відкоригувати відповідно до
результатів вимірювань рівня глюкози в крові (значення ОГТТ (оральний
глюкозотолерантний тест) і/або вмісту глюкози в плазмі крові натще, і/або HbA1c
повинні бути в нормі). Повільне збільшення дози може покращити переносність з
боку травного тракту. Максимальна рекомендована доза МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750
становить 2 таблетки (1500 мг) 1 раз на добу під час прийому їжі ввечері.

Рекомендується
регулярно (кожні 3–6 місяців) контролювати глікемічний статус (значення ОГТТ
(оральний глюкозотолерантний тест) і/або вмісту глюкози в плазмі крові натще,
і/або HbA1c), а також фактори ризику для прийняття рішення щодо продовження,
зміни чи припинення лікування.

Також необхідно
проводити повторну оцінку лікування, якщо пацієнт згодом впроваджує покращення
харчування та/або фізичні навантаження або якщо зміни стану здоров’я пацієнта
дозволяють змінити спосіб життя.

Монотерапія або
комбінована терапія сумісно з іншими пероральними гіпоглікемічними засобами. МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 призначений
для пацієнтів, які вже приймають метформін у таблетках (пролонгованого або
негайного вивільнення).

Доза
лікарського засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 має бути еквівалентною добовій дозі
таблеток метформіну (пролонгованого або негайного вивільнення) до максимальної
дози 1500 мг, яку приймають під час вечері.

Через 10–15
днів рекомендовано оцінити дію дози лікарського засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 на
основі вимірювань рівня глюкози в крові.

Комбінована терапія з інсуліном. Для пацієнтів, які вже
отримували комбіновану терапію метформіном та інсуліном, доза лікарського
засобу МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 має бути еквівалентною добовій дозі таблеток
метформіну, максимум до 1500 мг, які приймаються під час вечері, тоді як дозу
інсуліну коригують залежно від результатів вимірювання рівня глюкози в крові.

У пацієнтів літнього віку можливе погіршення функції
нирок, тому дозу метформіну необхідно підбирати на основі оцінки функції нирок,
яку слід проводити регулярно (див. розділ «Особливості застосування»).

Перевага
зменшення ризику виникнення цукрового діабету 2 типу або затримки початку його розвитку не була встановлена для
пацієнтів віком від 75 років (див. розділ «Фармакодинаміка»), тому таким
пацієнтам не рекомендоване призначення метформіну (див. розділ «Особливості
застосування»).

Ниркова недостатність. ШКФ слід оцінювати до початку
лікування препаратами, що містять метформін, і після початку лікування
принаймні щорічно. У пацієнтів з підвищеним ризиком подальшого прогресування
ниркової недостатності та у пацієнтів літнього віку слід проводити частий
ретельний контроль функції нирок, наприклад кожні 3–6 місяців.

ШКФ

(мл/хв)

Загальна
максимальна добова доза

Додаткові рекомендації

60–89

2000 мг

У разі зниження функції нирок рекомендується розглянути можливість
зменшення дози.

45–59

2000 мг

Слід проаналізувати фактори, які збільшують ризик розвитку лактоацидозу
(див. розділ «Особливості застосування»), до початку лікування метформіном.

Початкова доза становить не більше половини максимальної дози.

30–44

1000 мг

< 30

-

Застосування метформіну протипоказане.

Діти. Лікарський засіб не застосовувати
дітям, оскільки немає клінічних даних стосовно цієї вікової групи пацієнтів.

Передозування. При застосуванні лікарського
засобу у дозі 85 г розвитку гіпоглікемії не спостерігалося. Однак у цьому
випадку спостерігався розвиток лактоацидозу. Значне перевищення дози метформіну
або супутні фактори ризику можуть спричиняти виникнення лактоацидозу.
Лактоацидоз є невідкладним станом. У разі розвитку лактоацидозу лікування
препаратом МЕТФОРМІН-PR-МІЛІ-750 необхідно припинити і терміново
госпіталізувати хворого. Найефективнішим заходом для виведення з організму
лактату і метформіну є гемодіаліз.

Побічні реакції

Згідно з даними
постмаркетингових та контрольованих клінічних досліджень побічні реакції у
пацієнтів, які застосовували метформіну гідрохлорид у вигляді таблеток із
пролонгованим вивільненням, були
подібними за природою та ступенем тяжкості до таких у пацієнтів, які
застосовували метформіну гідрохлорид у вигляді таблеток із негайним вивільненням активної речовини.

Найчастішими
небажаними реакціями на початку лікування є
нудота, блювання, діарея, біль у животі, відсутність апетиту. Ці симптоми у
більшості випадків минають самостійно.

Небажані ефекти
за частотою виникнення класифікують за такими категоріями: дуже часто (> 1/10),
часто (> 1/100 і < 1/10), нечасто (> 1/1000 і <
1/100), рідко (> 1/10000 і < 1/1000), дуже рідко (<
1/10000).

Порушення обміну речовин

Часто: зниження
рівня / дефіцит вітаміну В12 (див. розділ «Особливості застосування»).

Дуже рідко:
лактоацидоз (див. розділ «Особливості застосування»).

З боку нервової системи

Часто:
порушення смаку.

З боку травного тракту

Дуже часто:
розлади з боку травної системи, такі як: нудота, блювання, діарея, біль у
животі, відсутність апетиту. Найчастіше ці побічні явища виникають на початку
лікування та у більшості випадків спонтанно зникають. Для попередження
виникнення побічних явищ з боку травного тракту рекомендується повільне
збільшення дози препарату.

З боку гепатобіліарної системи

Дуже рідко:
порушення показників функції печінки або гепатитів, що повністю зникають після
відміни метформіну.

З боку шкіри та підшкірної
клітковини

Дуже рідко:
шкірні алергічні реакції, включаючи еритему, свербіж, кропив’янку.

Повідомлення про небажані побічні
реакції

Повідомлення
про побічні реакції після реєстрації лікарського засобу має велике значення. Це
дає змогу проводити моніторинг співвідношення користь/ризик при застосуванні
цього лікарського засобу. Медичним та фармацевтичним працівникам, а також
пацієнтам або їхнім законним представникам слід повідомляти про усі випадки
підозрюваних побічних реакцій та відсутності ефективності лікарського засобу
через Автоматизовану інформаційну систему з фармаконагляду за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови зберігання. Зберігати в оригінальній
упаковці при температурі не вище 25 °С у недоступному для дітей місці.

Упаковка. По 14
таблеток у блістері; по 2 блістери у картонній коробці.

Категорія відпуску. За
рецептом.

Виробник. ДжіПАКС
Фармасьютикалс Прайвет Лімітед / GPAX Pharmaceuticals Private Limited.

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Плот № 646/1&2, Агравал Індастріал Естейт,
Сомнат Роуд, Дабхел, Даман, 396210, Індія /

Plot No. 646/1&2, Agrawal Industrial Estate
Somnath Temple Road, Dabhel, Daman – 396 210, India.

Заявник. Мілі Хелскере Лімітед/ Mili Healthcare Limited.

Місцезнаходження
заявника. 2-й поверх, офісне приміщення, 4 Чартфілд Хаус, Касл
Стріт, Тонтон, Сомерсет, Англія, TA1 4AS, Велика Британія/

Second Floor Office Suite, 4 Chartfield House, Castle
Street, Taunton, Somerset, England TA1 4AS, Great Britain.