ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

оксапін®

(OxapinÒ)

Склад:

діюча
речовина: окскарбазепін
(oxcarbazepine);

1
таблетка
містить окскарбазепіну
300 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон, повідон,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат, покриття Оpadry 04F82783 жовтий:
гіпромелоза,
поліетиленгліколі,
титану діоксид
(Е 171), заліза
оксид жовтий
(Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
таблетки
капсулоподібної
форми, вкриті
плівковою
оболонкою
жовтого
кольору, з
рискою з обох
боків.

Фармакотерапевтична
група.

Протиепілептичні
препарати.
Код АТХ N03A F02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Фармакологічна
активність
окскарбазепіну
зумовлена у
першу чергу
дією його
метаболіту – моногідроксипохідного
(МГП) (див.
розділ «Фармакокінетика»).
Механізм дії
окскарбазепіну
та МГП
пов’язаний
головним
чином з
блокадою
потенціалзалежних
натрієвих
каналів, що
призводить
до стабілізації
надмірно
збуджених
мембран
нейронів,
пригніченню
повторюваних
нейрональних
розрядів та
зменшенню
поширення
синаптичних
імпульсів. До
того ж,
збільшена
провідність
іонів калію
та модуляція
високопотенційних
активованих
кальцієвих
каналів
можуть також
сприяти
протисудомним
ефектам. Не
було виявлено
значущих
взаємодій із
нейромедіаторами
у головному
мозку або
сайтами
модулятора
рецептора.

Фармакодинамічні
ефекти.

Дослідження
на тваринах
показали, що
окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП) є
сильнодіючими
та
ефективними
протисудомними
засобами.

Вони
захищали тварин
від
генералізованих
тоніко-клонічних
та меншою
мірою − від
клонічних
епілептичних
нападів, а
також
зупиняли або
зменшували
частоту
хронічно
рецидивуючих
парціальних
нападів у
тварин з алюмінієвими
імплантатами.
Не
спостерігалося
толерантності
(тобто
послаблення
протисудомної
активності)
щодо
тоніко-клонічних
нападів при щоденному
застосуванні
окскарбазепіну
або МГП у
тварин
упродовж
5 днів або
4 тижнів.

Клінічна
ефективність

Окскарбазепін
застосовують
як протиепілептичний
препарат як у
монотерапії,
так і в
комбінованій
терапії і
може
замінити інші
протиепілептичні
препарати,
які не
забезпечують
недостатнього
контролю
нападів.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
перорального
застосування
окскарбазепін
повністю
всмоктується
та значною
мірою
метаболізується
до його
фармакологічно
активного
метаболіту
(МГП).

Після
одноразового
прийому дози
600 мг
окскарбазепіну
здоровими
добровольцями
чоловічої
статі натще
середнє
значення Cmax МГП
становило 34 мкмоль/л
з
відповідною
медіаною tmax 4,5 години.

У здорових
осіб
чоловічої
статі було
проведено
дослідження
балансу маси,
яке продемонструвало,
що лише
2 %
загальної
радіоактивності
у плазмі крові
було
зумовлено
незміненим
окскарбазепіном,
приблизно 70 % – МГП, а
решта –
незначними
другорядними
метаболітами,
які швидко
виводяться.

Їжа не
впливає на
швидкість та
ступінь всмоктування
окскарбазепіну.
Отже, Оксапін®
можна
приймати
незалежно
від вживання
їжі.

Розподіл.

Очікуваний
об’єм
розподілу
МГП становить
49 літрів.

Приблизно
40 % МГП
зв’язується
з білками сироватки
крові, в
основному з
альбуміном. У
терапевтичному
діапазоні
ступінь
зв’язування
не залежить
від
концентрації
окскарбазепіну
в сироватці
крові.
Окскарбазепін
та МГП не
зв’язуються
з
альфа-1-кислим
глікопротеїном.

Окскарбазепін
та МГП
проникають
через плаценту.
В одному
випадку було
зареєстровано
подібні
концентрації
МГП у плазмі
крові
новонародженого
та матері.

Біотрансформація.

У печінці
окскарбазепін
за допомогою
цитозольних
ферментів
швидко
перетворюється
у
фармакологічно
активний
метаболіт (МГП),
який
зумовлює
фармакологічний
ефект препарату.
Надалі МГП
метаболізується
шляхом кон’югації
з
глюкуроновою
кислотою.
Невеликі
кількості (4 %
від дози)
окислюються
до фармакологічно
неактивного
метаболіту (10, 11-дигідроксипохідного,
ДГП).

Виведення.

Окскарбазепін
виводиться з
організму головним
чином у
вигляді
метаболітів,
переважно
нирками.
Більше 95 %
дози
виводиться
із сечею,
причому
менше 1 % – у
вигляді
незміненого
окскарбазепіну.
Виведення з
калом
становить
менше 4 %
прийнятої
дози.
Приблизно 80 %
дози
виводиться
із сечею у
вигляді
глюкуронідів
МГП (49 %) або незміненого
МГП (27 %), тоді як
кількість
неактивного
ДГП становить
приблизно 3 %,
а кон’югатів
окскарбазепіну
– 13 % дози.

Окскарбазепін
швидко
виводиться з
плазми крові
з очевидними
значеннями
періоду напіврозпаду
між 1,3 та
2,3 годинами.
На противагу
від
окскарбазепіну,
очевидний
період
напіврозпаду
МГП у плазмі
крові
становить у
середньому
9,3±1,8 години.

Пропорційність
дози.

Стаціонарні
плазмові
концентрації
МГП у пацієнтів
досягаються
протягом
2–3 днів при
прийомі
окскарбазепіну
двічі на
добу. У стаціонарному
стані
фармакокінетика
МГП є
лінійною та
демонструє
пропорційність
дози в
діапазоні
доз 300–2400 мг/добу.

Особливі
групи
пацієнтів.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки.

Фармакокінетика
та
метаболізм
окскарбазепіну
та МГП були
оцінені у
здорових
добровольців
та у пацієнтів
з порушенням
функції
печінки
після одноразового
перорального
прийому дози
900 мг.
Порушення
функції
печінки
легкого та помірного
ступеня не
впливають на
фармакокінетику
окскарбазепіну
та МГП.
Фармакокінетику
окскарбазепіну
не
досліджували
у пацієнтів із
тяжкими
порушеннями
функції
печінки.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок.

Існує
лінійна
залежність
між
кліренсом креатиніну
та нирковим
кліренсом
МГП. У
пацієнтів з
порушеннями
функції
нирок (кліренс
креатиніну <
30 мл/хв) після
одноразового
прийому 300 мг
окскарбазепіну
період
напіввиведення
МГП
збільшувався
на 60–90 %
(16–19 годин), а AUC
збільшувався
у 2 рази
порівняно з
дорослими
пацієнтами з
нормальною
функцією
нирок (10 годин).

Діти.

Фармакокінетику
окскарбазепіну
оцінювали у
пацієнтів
дитячого віку,
які приймали
його в
діапазоні
доз 10–60 мг/кг/добу.
Кліренс МГП з
поправкою на
масу тіла
знижується,
оскільки вік
та маса
збільшуються,
наближаючись
до
показників
дорослих
пацієнтів.

Кліренс
за середньою
масою тіла у
дітей віком
від 4 до
12 років приблизно
на 40 % вищий за
кліренс у
дорослих
пацієнтів.
Отже,
очікується,
що вплив МГП
у цих дітей
буде
приблизно на
2/3 вищим, ніж у
дорослих при
лікуванні
подібною
дозою,
скоригованою
з
урахуванням
маси тіла. Зі
збільшенням
маси тіла у
пацієнтів у
віці від 13
років,
очікується,
що кліренс
МГП з поправкою
на масу тіла
досягне
значень
дорослих осіб.

Вагітність.

Дані,
отримані в
обмеженої
кількості
жінок,
вказують на
поступове
зниження
плазмових
рівнів МГП
протягом
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю»).

Пацієнти
літнього
віку.

Після
прийому
окскарбазепіну
одноразово
(300 мг) і
повторно
(600 мг/доба)
добровольцями
літнього
віку
(60–82 років)
максимальні
плазмові
концентрації
та значення AUC
для МГП були на
30–60 % вищими,
ніж у
добровольців
молодшого
віку (18–32 років).
Порівняння
показників
кліренсу
креатиніну у
добровольців
молодшого та
літнього
віку
вказують на
те, що така
відмінність пов’язана
з віковим
зменшенням
кліренсу креатиніну.
Немає
потреби в
особливих
рекомендаціях
щодо
дозування,
оскільки
терапевтичні
дози лікар
підбирає
індивідуально.

Стать.

Не
спостерігалося
жодних
фармакокінетичних
відмінностей
залежно від
статі у дітей,
дорослих або
осіб
літнього
віку.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Для
лікування парціальних
нападів із
вторинно
генералізованими
тоніко-клонічними
нападами або
без них як
монотерапія
або
додаткова
терапія у
дорослих та
дітей віком
від 6 років.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
окскарбазепіну,
еслікарбазепіну
або до
будь-яких допоміжних
речовин
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Індукція
ферментів.

Окскарбазепін
та його
фармакологічно
активний
метаболіт
(моногідроксипохідне,
МГП) є
слабкими in vitro та in vivo
індукторами
ферментів CYP3A4 і CYP3A5
цитохрому P450,
відповідальних
за
метаболізм
дуже великої
кількості
препаратів,
зокрема
дигідропіридинових
антагоністів
кальцію
(наприклад
фелодипіну),
імунодепресантів
(наприклад,
циклоспорину,
такролімусу),
оральних контрацептивів
(див. нижче) та
деяких інших
протиепілептичних
лікарських
засобів
(наприклад,
карбамазепіну),
що призводить
до зниження
плазмових
концентрацій
цих
лікарських
засобів (у
Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших протиепілептичних
лікарських
засобів).

Оскільки in vitro окскарбазепін
та МГП є
слабкими
індукторами
УДФ-глюкуронілтрансфераз
(вплив на
особливі
ферменти в
цьому класі
невідомий), in vivo вони можуть мати
незначний
індукуючий
вплив на
метаболізм
лікарських
засобів, які
виводяться
головним
чином за
допомогою кон’югації
із
залученням
УДФ-глюкуронілтрансферази.
На початку
лікування
окскарбазепіном
або при зміні
його
дозування
може знадобитися
2–3 тижні
для
досягнення
нового рівня
індукції.

У
випадку
відміни
терапії
окскарбазепіном
може
виявитися
необхідним
зменшення
дози
супутніх
препаратів,
рішення про яке
слід
приймати на
основі
клінічного
та/або
лабораторного
спостереження
за плазмовим
рівнем
препарату.
Індукція,
імовірно, поступово
знижується
через 2–3 тижні
після
відміни
терапії.

Гормональні
контрацептиви.

Показано,
що
окскарбазепін
впливає на
два компоненти
оральних
контрацептивів:
етинілестрадіол
та
левоноргестрел.
Середні значення
AUC
етинілестрадіолу
та
левоноргестрелу
знижувалися
на 48–52 % та 32–52 %
відповідно. Інші
гормональні
контрацептиви
не вивчали.
Отже,
супутній
прийом
окскарбазепіну
із гормональними
контрацептивами
може призвести
до
неефективності
цих засобів (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Необхідно
застосовувати
інший
надійний метод
контрацепції.

Пригнічення
ферментів.

Окскарбазепін
та МГП
пригнічують
CYP2C19. Отже, при
одночасному
застосуванні
високих доз
окскарбазепіну
з лікарськими
засобами, які
в основному
метаболізуються
за допомогою
CYP2C19 (наприклад,
фенітоїн),
може
виникнути
взаємодія
між ними. Плазмові
рівні
фенітоїну
підвищувалися
на 40 % при
призначенні
окскарбазепіну
у дозах, які
перевищували
1200 мг/добу (у
Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших протисудомних
препаратів).
У такому
випадку може
бути
необхідним
зниження
дози фенітоїну,
який
застосовують
супутньо
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Протиепілептичні
лікарські
засоби.

Потенційні
взаємодії між
окскарбазепіном
та іншими протиепілептичними
лікарськими засобами
оцінювали в ході
клінічних досліджень.
Інформація
про вплив цих
взаємодій на
середні
значення AUC та Cmin
викладена в
Таблиці 1.

Таблиця
1.

Інформація
про
взаємодію
протиепілептичних
препаратів з
окскарбазепіном.

Протиепілептичний
лікарський
засіб

Вплив
окскарбазепіну
на
протиепілептичний
лікарський
засіб, Сmin

Вплив
протиепілептичного
лікарського
засобу на
МГП

AUC

Одночасне
застосування

Концентрація

Концентрація

Карбамазепін

Зниження
на 0–22 %

(підвищення
рівня
карбамазепіну-епоксиду
на 30 %)

Зниження
на 40 %

Клобазам

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Фелбамат

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Ламотриджин

Вплив
відсутній

Вплив
відсутній

Фенобарбітон

Підвищення
на 14–15 %

Зниження
на 30–31 %

Фенітоїн

Підвищення
на 0–40 %

Зниження
на 29–35 %

Вальпроєва
кислота

Вплив
відсутній

Зниження
на 0–18 %

Було
показано, що
сильнодіючі
індуктори ферментів
цитохрому P450
(наприклад,
карбамазепін,
рифампіцин,
фенітоїн та
фенобарбітал)
знижують
рівні МГП у
плазмі крові
(на 29–49 %) дорослих
осіб.

Тому
необхідний
моніторинг
рівнів плазми
та/або
корекція
дози, якщо
один або
декілька цих
лікарських
засобів застосовувати
разом з
окскарбазепіном.

У
дітей віком
4–12 років
кліренс МГП
збільшувався
приблизно на
35 %
при прийомі
одного з
трьох
протиепілептичних
препаратів,
індукторів
ферментів, порівняно
з
монотерапією.
Комбінована
терапія
окскарабазепіну
із ламотриджином
призводила
до
підвищення
ризику виникнення
небажаних
явищ (нудоти,
сонливості,
запаморочення
та головного
болю).

При
одночасному
прийомі з
окскарбазепіном
одного або
декількох
протиепілептичних
препаратів
можна
розглянути в
індивідуальному
порядку можливість
корегування
дози
протиепілептичних
препаратів
та/або
корегування
дози окскарбазепіну.
Це особливо
стосується
пацієнтів
дитячого
віку, які
одночасно
отримували
ламотриджин.

При
прийомі
окскарбазепіну
самоіндукція
ферментів не
спостерігалася.

Взаємодії
з іншими
лікарськими
засобами.

Циметидин,
еритроміцин,
вілоксазин,
варфарин та
декстропропоксифен
не впливали
на фармакокінетику
МГП.

Взаємодія
між
окскарбазепіном
та препаратами
ІМАО
теоретично
можлива з
огляду на структурний
зв’язок
окскарбазепіну
з трициклічними
антидепресантами.

Трициклічні
антидепресанти

Не
спостерігалося
клінічно
значущих взаємодій
при
проведенні
клінічних
досліджень.

Фармакодинамічні
взаємодії

Сумісне
застосування
препаратів
літію з окскарбазепіном
може
підвищувати
нейротоксичність.

Особливості
застосування.

Підвищена
чутливість.

Реакції
гіперчутливості,
включаючи
реакції І
класу та інші
реакції
гіперчутливості,
були
зареєстровані
під час
лікування окскарбазепіном.
Якщо
розвиваються
такі симптоми,
прийом
Оксапіну
слід
припинити і
перейти на
лікування
іншим
протиепілептичним
препаратом.

Повідомляли
про реакції
підвищеної
чутливості
негайного
типу (I клас),
включаючи
висипання,
набряк,
свербіж,
кропив’янку,
ангіоневротичний
набряк та анафілаксію
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Випадки
анафілаксії
та
ангіоневротичного
набряку із
залученням
гортані,
голосової щілини,
губ та повік,
виникали як
після прийому
першої, так і
після
прийому
наступних
доз окскарбазепіну.
Якщо у
пацієнта
розвиваються
такі реакції
після
прийому
окскарбазепіну,
його слід
відмінити та
розпочати
альтернативне
лікування.

Пацієнтів,
у яких
спостерігалися
реакції підвищеної
чутливості
до
карбамазепіну,
потрібно
проінформувати
про те, що
приблизно у
25–30 %
таких осіб
можливе
виникнення
реакцій підвищеної
чутливості (наприклад,
тяжкі шкірні
реакції) при
прийомі
окскарбазепіну
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Реакції
підвищеної
чутливості,
включаючи
реакції
мультиорганної
гіперчутливості,
можливі і в
пацієнтів
без
підвищеної
чутливості
до
карбамазепіну
в анамнезі.
Подібні
реакції
можуть
поширюватися
на шкіру, печінку,
кровоносну
та
лімфатичну
систему та
інші органи,
або окремо,
або разом у
вигляді
системної
реакції (див.
розділ
«Побічні реакції»).
У цілому при
появі ознак
та симптомів,
що вказують на
реакції
підвищеної
чутливості,
Оксапін®
слід
відмінити
негайно.

Дерматологічні
ефекти.

При
застосуванні
окскарбазепіну
дуже рідко
повідомляли
про серйозні
шкірні реакції,
в тому числі
синдром
Стівенса–Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз (синдром
Лайєлла) та
мультиформну
еритему.
Пацієнтам із
серйозними
шкірними
реакціями
може бути
потрібна
госпіталізація,
оскільки ці
стани можуть
загрожувати
життю та в
дуже
рідкісних
випадках
можуть бути
летальними. Випадки
серйозних
шкірних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
окскарбазепіну,
мали місце як
у дітей, так і
в дорослих.
Медіана часу
до їх появи
становила 19
днів. Є
окремі
повідомлення
про випадки
рецидиву
серйозних
шкірних
реакцій при
повторному
призначенні
окскарбазепіну.
Пацієнтів, у
яких
виникають
побічні
реакції з
боку шкіри на
тлі
лікування
окскарбазепіном,
слід одразу
обстежити та
негайно
відмінити Оксапін®.
У випадку
відміни
окскарбазепіну
необхідно
приділити
увагу його
заміні
іншими протиепілептичними
засобами для
уникнення
нападів.
Окскарбазепін
не слід
призначати
повторно тим
пацієнтам, у
яких він був відмінений
через
реакції
підвищеної
чутливості
(див. розділ
«Протипоказання»).

Алель НLА-В*1502 –
у китайських,
тайських та
інших азіатських
популяціях.

Було
показано, що
наявність
людського
лейкоцитарного
антигену (НLА)-В*1502
в осіб
китайського
та тайського
походження
тісно
пов’язано із
ризиком
розвитку
таких тяжких
шкірних
реакцій, як
синдром Стівенса
— Джонсона
(ССД) та
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН), при
лікуванні
карбамазепіном.
Оскільки
хімічна
структура окскарбазепіну
подібна до
карбамазепіну,
не виключено,
що пацієнти
із наявністю
(НLА)-В*1502-алеля
також мають
ризик
виникнення
ССД/TЕН при
лікуванні
окскарбазепіном.
Деякі дані
свідчать про
існування
такого зв’язку
для
окскарбазепіну.
Поширеність
носійства
(НLА)-В*1502
становить
близько 10 %
серед
китайського
та тайського
населення.
Якщо можливо,
цих осіб слід
перевіряти
на носійство
цього алеля
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненою
речовиною.
Якщо
результати
тестування
пацієнтів китайського
та тайського
походження
вказують на
наявність
(НLА)-В*1502-алеля,
застосування
окскарбазепіну
можливе, лише
коли користь
перевищує
ризик.

Через
поширеність
цього алеля в
інших азіатських
популяціях
(наприклад,
понад 15 % на Філіппінах
і в Малайзії)
може бути
доцільним
генетичне
тестування
пацієнтів
груп ризику.
Поширеність носійства
(НLА)-В*1502-алеля є
незначною (<1%),
наприклад, в
осіб
європейського
походження,
представників
африканського
та
латиноамериканського
населення, а
також у
японців та
корейців.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції,
які несуть
цей алель.
Оскільки
людина є
носієм двох
копій кожної
хромосоми,
навіть
наявність
однієї копії
(НLА)-В*1502-алеля
може бути
достатньою
для
збільшення ризику
ССД. Таким
чином, відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту алеля.

Алель
НLА-А*3101 – у осіб
європейського
чи
японського
походження.

Людський
лейкоцитарний
антиген
(НLА)-А*3101 може
бути
фактором
ризику для
розвитку
таких несприятливих
шкірних
реакцій як
ССД/ТЕН,
висип з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS),
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз
(АGЕР) та
макулопапулярний
висип у осіб європейського
чи
японського
походження.

Поширеність
цього алеля
дуже
відрізняється
в різних
етнічних
популяціях.
Поширеність
у
європейського
населення
становить приблизно
2–5% і близько 10%
у населення
Японії.

Наявність
алелі HLA-A*3101 може
підвищувати
ризик розвитку
шкірних
реакцій,
спричинених
карбамазепіном
(переважно
менш тяжких),
з 5,0% у
загальній
популяції до
26,0% серед осіб
європейського
походження,
тоді як її
відсутність
може
знижувати
ризик з 5,0% до 3,8%.

Алель
HLA-A*3101 - інші
походження

За
оцінками,
поширеність
цього алеля
становить
менше 5% у
більшості
населення
Австралії,
Азії, Африки
та Північної
Америки, за деякими
винятками в
межах 5–12%.
Частота вище
15% була
оцінена в
деяких етнічних
групах
Південної
Америки
(Аргентина і Бразилія),
Північної
Америки
(племена Навахо
й Сіокс, в
Мексиці –
Санора Сері)
і Південної
Індії (Таміл
Наду), а також
від 10% до 15% в
інших корінних
етнічних
групах у цих
же регіонах.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції,
які несуть
цей алель.
Оскільки
людина є
носієм двох
копій кожної
хромосоми,
навіть
наявність
однієї копії HLA-A*3101 -
алеля може
бути достатнім
для
збільшення
ризику ССД.
Таким чином,
відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту алеля.

Немає
достатніх
даних, які б
підтверджували
рекомендацію
щодо
проведення
скринінгу HLA-A*3101
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненими
сполуками.

Якщо
відомо, що
пацієнти
європейського
чи японського
походження є
носіями
алеля HLA-A*3101,
прийом
окскарбазепіну
чи
хімічно-споріднених
сполук
можливий
тільки тоді,
коли користь
від терапії
перевищує
ризики.

Обмеження
генетичного
скринінгу.

Результати
генетичного
скринінгу не
заміщають
належного
моніторингу
стану та лікування
пацієнта. У
багатьох
пацієнтів азіатського
походження з
наявністю HLA-B*1502,
які отримують
лікування окскарбазепіном,
не
розвивається
ССД/ТЕН, а у
пацієнтів з відсутністю
HLA-B*1502 будь-якої
етнічної групи
все одно може
розвинутися
ССД/ТЕН.
Ситуація є
подібною для
носіїв алеля
HLA-A*3101, щодо ризику
ССД, ТЕН,
DRESS, AGEP або
макулопапульозного
висипу. Розвиток
цих
серйозних
шкірних
реакцій та пов’язана
з ними
захворюваність
може підвищуватися
внаслідок
впливу інших
можливих
факторів
таких як
доза,
дотримання
режиму,
супутні
препарати,
супутні
захворювання
та рівень
дерматологічного
моніторингу
не вивчалися.

Інформація
для медичних
працівників

Якщо
проводиться
тестування
на наявність
алеля HLA-B*1502,
рекомендується
генотипування
HLA-B*1502 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є позитивним,
якщо
виявлено
один або два
алелі HLA-B*1502, і
негативним,
якщо не
виявлено
жодного
алеля HLA-B*1502.
Аналогічно,
якщо
проводиться
тестування
на наявність
алеля HLA-A*3101,
рекомендується
генотипування
HLA-A*3101 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є позитивним,
якщо
виявлено
один або два
алелі HLA-A*3101, і негативним,
якщо не
виявлено
жодного
алеля HLA-A*3101.

Ризик
загострень
нападів.

При
застосуванні
окскарбазепіну
повідомляли
про ризик
загострення
судомних нападів.
Даний ризик
характерний
для дітей, але
також може
мати місце і
у дорослих. У
випадку
загострення
судомних
нападів
прийом
окскарбазепіну
необхідно
припинити.

Гіпонатріємія.

У 2,7 %
пацієнтів,
які
отримували
окскарбазепін,
спостерігалося
зниження
рівня натрію в
сироватці
крові нижче
125 ммоль/л, яке
було зазвичай
безсимптомним
та не
потребувало
корекції
лікування.
Клінічні
дані
свідчать про
те, що рівні
натрію у
сироватці
крові
пацієнта
нормалізуються
після
зниження
дози
окскарбазепіну
чи його
відміни або
внаслідок
застосування
відповідного
консервативного
лікування
(наприклад
обмеження
споживання
рідини). У пацієнтів
із
захворюваннями
нирок в анамнезі,
пов’язаними
з низьким
рівнем
натрію (наприклад,
синдром
невідповідної
секреції
АДГ), або у
пацієнтів,
які
одночасно
отримували
препарати, що
знижують
рівень натрію
у сироватці
крові
(наприклад
діуретики, десмопресин),
а також НПЗП
(наприклад
індометацин),
слід
визначити
вміст натрію
у сироватці крові
до початку
терапії
окскарбазепіном.
У подальшому
вміст натрію
у сироватці
крові слід
визначити
приблизно
через 2 тижні
і потім – 1 раз
на місяць
упродовж
перших трьох
місяців
терапії або
залежно від
клінічної
потреби.
Фактори
ризику
гіпонатріємії
особливо
стосуються
пацієнтів
літнього
віку. Щодо
пацієнтів,
які
отримують
терапію
окскарбазепіном
і мають
приймати
засоби, що
знижують
рівень
натрію, то
необхідно дотримуватися
аналогічного
підходу до
моніторингу
вмісту
натрію у
сироватці
крові. В
цілому слід
контролювати
вміст натрію
у сироватці
крові тих
пацієнтів,
які мають
клінічні прояви
гіпонатріємії
на тлі
терапії
окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні
реакції»). В
інших
пацієнтів
оцінювати
даний
показник можна
у рамках їх
стандартних
лабораторних
досліджень.

Існуюча
серцева
недостатність

У всіх
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
необхідно
контролювати
масу тіла для
виявлення
факту
затримки
рідини. У
випадку затримки
рідини або
погіршення
функції
серця слід перевірити
рівень
натрію у
сироватці
крові. Якщо
спостерігається
гіпонатріємія,
то обмеження
кількості
води є
важливим заходом
лікування.
Оскільки в
дуже
рідкісних випадках
окскарбазепін
може
призводити до
порушення
серцевої
провідності,
варто дуже
уважно спостерігати
за
пацієнтами,
які в
анамнезі мають
порушення
провідності
(наприклад, атріовентрикулярну
блокаду,
аритмію).

Гіпотиреоз

Гіпотиреоз
–побічна реакція,
що виникає
нечасто (див.
розділ
«Побічні реакції»)
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Зважаючи на
важливість гормонів
щитовидної
залози для
дитячого розвитку
після
народження,
доцільно
проводити
тест на
функцію
щитовидної
залози перед
початком
терапії
окскарбазепіном
у педіатричній
популяції.

Функція
печінки.

Повідомляли
про дуже
рідкісні
випадки гепатиту,
який у
більшості
випадків
регресував
зі
сприятливим
прогнозом.
При підозрі на
захворювання
печінки слід
оцінити її функцію
і розглянути
можливість
відміни терапії
окскарбазепіном.
Слід
виявляти обережність
при
лікуванні
пацієнтів із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Функція
нирок.

У
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
терапію окскарбазепіном
рекомендується
проводити з
обережністю,
особливо на
початку
лікування та
при
титруванні дози.
Може бути
необхідним
проведення
моніторингу
рівня МГП у
плазмі крові
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Гематологічні
ефекти.

Рідко
повідомляли
про
агранулоцитоз,
апластичну
анемію і
панцитопенію,
що
спостерігалися
у пацієнтів,
які
отримували
лікування окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
При розвитку
будь-якої
ознаки
вираженого
пригнічення
функції
кісткового
мозку слід
розглянути
можливість
відміни
лікарського
засобу.

Суїцидальна
поведінка.

Повідомляли
про
суїцидальні
думки та поведінку
у пацієнтів,
які
отримували
протиепілептичні
лікарські
засоби за
різними показаннями.
Метааналіз
рандомізованих
плацебо-контрольованих
досліджень
антиепілептичних
лікарських
засобів
також
продемонострував
невелике
підвищення
ризику
суїцидальних
думок та
поведінки.
Механізм
цього ризику
невідомий, а
наявні дані
не
виключають
можливості
підвищення
ризику при
прийомі
окскарбазепіну.
Протягом
терапії
окскарбазепіном
слід проводити
моніторинг
щодо ознак
суїцидальних
думок та
поведінки та
у разі
необхідності
призначати
відповідне
лікування.
Пацієнтам (та
особам, які
про них
піклуються)
слід рекомендувати
звернутися
за медичною
допомогою
при появі
суїцидальних
думок або
поведінки.

Гормональні
контрацептиви.

Пацієнтки
репродуктивного
віку повинні бути
попереджені,
що сумісний
прийом окскарбазепіну
із
гормональними
контрацептивами
може
призводити
до
неефективності
такого виду
контрацепції
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
При застосуванні
окскарбазепіну
рекомендовані
інші види
контрацепції.

Алкоголь.

Вживання
алкогольних
напоїв на тлі
терапії
окскарбазепіном
може
спричинити
кумулятивний
седативний
ефект.

Відміна
терапії.

Як і при
застосуванні
всіх
протиепілептичних
лікарських
засобів,
Оксапін®
слід
відміняти
поступово
для
мінімізації
ризику
збільшення
частоти
нападів.

Моніторинг
рівня у
плазмі крові.

Хоча кореляція
між дозуванням
та вмістом оксакарбазепіну
у плазмі крові,
а також між даним
показником та
клінічною ефективністю
або переносимістю
терапії є досить
незначною, моніторинг
рівня препарату
у плазмі крові
може бути корисним
у наступних ситуаціях
(щоб виключити
недотримання
режиму прийому
чи у випадках,
коли слід очікувати
зміни кліренсу
МГП):

- зміни у
функції
нирок (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

-
період
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

-
одночасне
застосування
з
препаратами,
що індукують
ферменти
печінки (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку та
протизаплідні
заходи

Окскарбазепін
може призвести
до порушення
терапевтичного
ефекту
пероральних
контрацептивів,
що містять
етинілестрадіол
та левоноргестрел
(див. розділ
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Під час
лікування окскарбазепіном
жінкам зі
збереженим репродуктивним
потенціалом
слід рекомендувати
застосовувати
високоефективні
засоби
контрацепції
(перевагу
слід надавати
негормональним
засобам
контрацепції,
наприклад,
внутрішньоматковим
імплантам).

Вагітність.

Загальний
ризик,
пов’язаний з
епілепсією та
протиепілептичними
лікарськими
засобами.

Збільшений
ризик
вроджених
вад розвитку був
відзначений
у жінок, які
отримували
політерапію
протиепілептичними
засобами, особливо
у випадках,
коли до її
складу входили
вальпроати.
Однак
ефективну
протиепілептичну
терапію не
слід
переривати у
період
вагітності,
оскільки
загострення
хвороби
шкодить як
матері, так і
плоду.

Ризик,
пов’язаний з
окскарбазепіном.

Існує
достатня
кількість
даних щодо
застосування
окскарбазепіну
вагітним
жінкам (300–1000
результатів
вагітності).
Однак дані
щодо зв’язку
між
застосуванням
окскарбазепіну
і вродженими
вадами розвитку
обмежені. Не
відзначено
збільшення загальної
частоти вад
розвитку при
застосуванні
окскарбазепіну
порівняно з
такою у
загальній
популяції (2–3 %).
Проте не
можна повністю
виключити
помірний
тератогенний
ризик. Результати
дослідження
ризику
розладів нервової
системи у
дітей, які
піддавались впливу
окскарбазепіну
під час
внутрішньоутробного
розвитку, є
суперечливими,
і такий ризик
не можна
виключити.

Дані
обсерваційного
популяційного
реєстрового
дослідження,
проведеного
в країнах
Північної
Європи, свідчать
про
підвищений
ризик
народження
дітей з малою
масою тіла
для
гестаційного
віку
(визначається
як маса тіла
при народженні
нижча за 10-й
процентиль
відповідно
до статі та гестаційного
віку) після
внутрішньоутробного
впливу
окскарбазепіну.
Ризик народження
дітей з малою
масою тіла
для гестаційного
віку у жінок
з епілепсією,
які отримували
лікування
окскарбазепіном,
становив 15,2%
порівняно з 10,9%
у жінок з
епілепсією,
які не
отримували
лікування
протисудомними
лікарськими
засобами.

З
огляду на
вищезазначене
необхідно
мати на
увазі:

• якщо
жінка, яка
отримує
окскарбазепін,
завагітніла
або планує
вагітність,
слід уважно
повторно
оцінити
необхідність
застосування
цього
препарату.
Варто
призначати
мінімальні
ефективні дози
окскарбазепіну
та у разі
можливості віддавати
перевагу
монотерапії
принаймні
протягом
перших трьох
місяців
вагітності.
Потенціал
вроджених
вад розвитку
в жінок, які
отримували
комбіновану
терапію, вищий,
ніж у тих, хто
отримує
монотерапію;

• протягом
вагітності не
можна переривати
ефективне протиепілептичне
лікування окскарбазепіном,
оскільки загострення
хвороби є дуже
шкідливим як для
матері, так і для
плода.

Моніторинг
та
профілактика.

Деякі
протиепілептичні
лікарські
засоби
можуть
спричиняти
дефіцит
фолієвої
кислоти, що,
можливо,
впливатиме на
появу
аномалій
плода.
Рекомендований
прийом
добавок із
фолієвою
кислотою до
та протягом
вагітності.
Оскільки
ефективність
прийому
таких
добавок не
доведена,
можна
запропонувати
спеціальне
антенатальне
діагностування
навіть тим
жінкам, які
додатково отримують
фолієву
кислоту.

Дані,
отримані в
обмеженої
кількості
жінок,
вказують на
те, що
плазмові
рівні
активного
метаболіту
окскарбазепіну,
10-моногідроксипохідного
(МГП), протягом
вагітності
можуть
поступово
знижуватися.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
клінічної
відповіді у
жінок, які
отримують
терапію
окскарбазепіном
упродовж вагітності
для
забезпечення
належного контролю
над нападами.
Слід
розглядати
необхідність
визначення
змін
концентрацій
МГП у плазмі
крові. Якщо
протягом
вагітності
дози
препарату підвищувалися,
також
необхідно
розглянути
можливість
моніторингу
плазмових
рівнів МГП у
післяпологовий
період.

Новонароджені.

Повідомляли
про
порушення
згортання
крові у новонароджених,
пов’язаних з
індукцією
печінки
протиепілептичними
засобами. Як
запобіжний
захід слід
застосовувати
вітамін K1
протягом
останніх
кількох
тижнів
вагітності
та
новонародженому.

Період
годування
груддю.

Окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП)
проникають у
грудне
молоко. За
деякими
даними,
концентрація
МГП у плазмі
крові
немовлят, які
перебувають
на грудному
вигодовуванні,
становить 0,2–0,8
мкг/мл — до 5 %
від
концентрації
МГП у плазмі
крові матері.
Хоча вплив,
певно,
незначний, не
можна виключити
ризик для
немовляти.
Тому,
приймаючи рішення
про
необхідність
грудного
вигодовування
при
застосуванні
лікарського
засобу
Оксапін®,
слід
враховувати
як користь
грудного вигодовування,
так і
потенційний
ризик побічних
реакцій у
немовляти.
Якщо дитина
знаходиться
на грудному
вигодовуванні,
потрібно
стежити за
несприятливими
ефектами,
такими як
сонливість і
поганий
набір маси
тіла.

Фертильність

Немає
даних про
вплив на
фертильність
у людей.
Дослідження
на тваринах
не показали порушення
фертильності,
але виявили
негативний
вплив на
параметри
репродукційної
функції
самок при
застосуванні
МГП у дозах,
аналогічних із
дозами для
людей.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оксапін
має помірний
вплив на здатність
керувати
автотранспортом
та іншими
механізмами.
Застосування
окскарбазепіну
було
пов’язано з
побічними
реакціями,
такими як
запаморочення,
сонливість,
атаксія,
диплопія,
помутніння
зору,
порушення
зору,
гіпонатріємія
та
пригнічений
рівень
свідомості
(повний
перелік
побічних
реакцій див.
у розділі
«Побічні
реакції»),
особливо на
початку
лікування
або у зв’язку
з підбором
дозування
(частіше під
час фази
титрування
дози). Тому
пацієнти
повинні
проявляти
належну
обережність
при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

У
разі
монотерапії
та
додаткової
терапії лікування
окскарбазепіном
починається з
клінічно
ефективної
дози,
розділеної
на два застосування.
Дозу можна
збільшити
залежно від
клінічної
відповіді
пацієнта. При
заміні інших
протиепілептичних
лікарських
засобів на
окскарбазепін
слід поступово
знижувати
дозу
супутнього
протиепілептичного
препарату(-ів)
на початку
застосування
окскарбазепіну.
Оскільки
загальне
навантаження
на пацієнта
протиепілептичними
лікарськими
засобами
збільшується,
дози супутніх
протиепілептичних
препаратів,
можливо,
потрібно
зменшити
та/або дозу
окскарбазепіну
потрібно
збільшувати
більш повільно
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Моніторинг
терапевтичного
ефекту.

Терапевтичний
ефект
окскарбазепіну
в основному
здійснюється
через
активний метаболіт
10-моногідроксипохідне
(МГП) окскарбазепіну
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Немає
потреби у
рутинному
контролі
рівня окскарбазепіну
або МГП у
плазмі крові.

Проте
це може бути
корисним у
ситуаціях, коли
очікується
зміна
кліренсу МГП
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

У
таких
ситуаціях
доза
окскарбазепіну
може бути
скорегована
(залежно від
концентрації
у плазмі
крові, що
вимірюється
через 2–4
години після
застосування)
для підтримки
максимальної
концентрації
МГП у плазмі
крові <35
мг/л.

Дорослі.

Монотерапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшити
з приблизно
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на
добу від
початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.
Терапевтичні
ефекти спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Є дані, що
у пацієнтів,
які не
отримують у
даний час
протиепілептичних
лікарських
засобів,
ефективною
дозою
окскарбазепіну
у якості
монотерапії
є 1200 мг на добу.
Однак відомо,
що доза 2400 мг
на добу є
ефективною у
більш стійких
до лікування
пацієнтів,
яких переводять
на
монотерапію
окскарбазепіном
з інших
протиепілептичних
лікарських
засобів.

Максимальна
рекомендована
доза.

У
контрольованих
умовах
стаціонару
підвищення
дози до 2400 мг
на добу було
досягнуто протягом
48 годин.

Додаткова
терапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два
застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшувати
приблизно з
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на добу
від
початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.
Терапевтичні
ефекти
спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

Є дані, що
у пацієнтів,
які отримують
окскарбазепін
у якості
додаткової терапії,
ефективними
є добові дози
від 600 до 2400 мг/добу,
хоча
більшість
пацієнтів не
була здатна
переносити
дозу
2400 мг/добу без
зменшення
дози
супутніх
протиепілептичних
препаратів,
головним
чином через
небажані явища
з боку ЦНС.

Не
вивчали
застосування
окскарбазепіну
у добових
дозах вище
2400 мг.

Пацієнти
літнього
віку (віком
від 65 років)

Особливі
рекомендації
щодо режиму
дозування не
потрібні,
оскільки
терапевтичні
дози
підбираються
індивідуально.
Корекція дози
рекомендована
пацієнтам
літнього
віку з
порушеннями
функцій
нирок
(кліренс креатиніну
менше 30 мл/хв)
(див.
інформацію
про дозування
при нирковій
недостатності
нижче).

Пацієнти із
гіпонатріємією
або ризиком гіпонатріємії.

Необхідний
ретельний
моніторинг рівнів
натрію (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.

Не
потрібна
корекція
режиму
дозування для
пацієнтів з
легкою та
помірною
печінковою
недостатністю.
Застосування
окскарбазепіну
не
досліджували
у пацієнтів
із тяжкою
печінковою
недостатністю.
Отже, при
лікуванні
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
слід
проявляти обережність
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Пацієнти
з нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну менше
30 мл/хв)
терапію
окскарбазепіном
слід розпочинати
з половини
звичайної
початкової
дози
(300 мг/добу), яку
підвищують
щонайменше з
тижневими
інтервалами
для досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

При підвищенні
дози для
пацієнтів з
нирковою недостатністю
може бути
необхідним
більш ретельне
спостереження.

Діти.

Рекомендована
початкова
доза.

Рекомендовано
застосовувати
лікарський
засіб
Оксапін®
дітям віком
від 6 років.

При
монотерапії
та
додатковій
терапії
лікування
окскарбазепіном
слід розпочинати
з дози
8–10 мг/кг/добу,
розподіленої
на два
застосування.

Підтримуюча
доза.

При
додатковій
терапії
терапевтичні
ефекти
спостерігаються
при
підтримуючій
дозі
30–46 мг/кг/добу,
досягнутій
протягом
двох тижнів.
Показано, що
цей діапазон
доз
окскарбазепіну
був
ефективним
та добре
переносився
дітьми.
Терапевтичні
ефекти
спостерігалися
при середній
підтримуючій
дозі
окскарбазепіну
біля
30 мг/кг/добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

При
клінічній
необхідності
доза може
збільшуватися
з приблизно
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на
10 мг/кг/добу
від початкової
дози до
максимальної
дози 46 мг/кг/добу
для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.

У всіх
категорій
пацієнтів (дорослі,
пацієнти
літнього
віку та діти) у разі
необхідності
можна
застосовувати
більш низькі
дози
препарату.

Метод
застосування

Препарат
можна
застосовувати
незалежно від
прийому їжі.
Таблетки
мають лінію
поділу і
можуть бути
розділені на
дві половини для
того, щоб
пацієнту
було легше
ковтати таблетку.
Проте
таблетку не
можна ділити
на дві рівні
дози.

Діти.

Окскарбазепін
не
рекомендовано
застосовувати
дітям віком
до 6 років,
оскільки безпека
та
ефективність
не були
належним чином
доведені.

Передозування.

Були
отримані
повідомлення
про окремі випадки
передозування.
Максимальна
прийнята
доза
становила
приблизно
48000 мг.

Симптоми

Симптоми
передозування
можуть
включати сонливість,
запаморочення,
нудоту,
блювання,
гіперкінезію,
стомлюваність,
гіпонатріємію,
пригнічення
дихання,
подовження
тривалості QТ,
диплопію,
міоз,
розмитість
зору,
атаксію, ністагм,
тремор,
порушення
координації,
судоми,
головний
біль, кому,
втрату
свідомості,
дискінезію,
агресію,
збудження,
сплутаність
свідомості,
гіпотензію
та диспное.

Лікування

Специфічного
антидоту
немає. Симптоматичне
та
підтримуюче
лікування слід
призначати у
разі
необхідності. Слід
розглянути
питання про
видалення лікарського
засобу
шляхом
промивання
шлунка та/або
його
інактивації
шляхом
прийому активованого
вугілля.

Побічні
реакції.

Найчастіше
повідомлялося
про такі
небажані
реакції, як
сонливість,
головний
біль,
запаморочення,
двоїння в очах,
нудота,
блювання та
втома, які
виникали
більше ніж у 10 %
пацієнтів.

Категорія
частоти
визначається
таким чином:
дуже часто (≥ 1/10);
часто (≥ 1/100 — < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000 — <
1/100); рідко (≥ 1/10000 — <
1/1000); дуже рідко:
(< 1/10000); невідомо —
неможливо
встановити з
наявних даних.

З боку
крові та
лімфатичної
системи: нечасто —
лейкопенія; рідко
—
пригнічення кістково-мозкового
кровотворення,
апластична анемія,
агранулоцитоз,
панцитопенія,
нейтропенія; дуже
рідко —
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
рідко — анафілактичні
реакції; дуже
рідко — реакції
підвищеної
чутливості*.

З боку
ендокринної
системи: часто — збільшення
маси тіла; нечасто
—
гіпотиреоїдизм.

З боку
обміну
речовин і
харчування: часто
—
гіпонатріємія**;
рідко —
синдром
неадекватної
секреції
антидіуретичного
гормону (млявість,
нудота,
запаморочення,
зниження осмолярності
сироватки
(крові),
блювання, головний
біль,
сплутаність
свідомості
або інші
неврологічні
ознаки та
симптоми).

З боку
психіки: часто — збудженість
(наприклад
знервованість),
афективна
лабільність,
сплутаність
свідомості,
депресія,
апатія.

З боку
нервової
системи: дуже
часто — сонливість,
головний
біль,
запаморочення;
часто —
атаксія,
тремор,
ністагм,
порушення
уваги, амнезія,
розлади
мовлення
(включаючи
дизартрію),
частіше під
час
титрування
дози окскарбазепіну.

З боку
органів зору:
дуже
часто — диплопія;
часто — розмитість
зображення,
порушення
зору.

З боку
органів
слуху та
рівноваги: часто — вертиго.

З
боку
серцево-судинної
системи: нечасто
—
артеріальна
гіпертензія; дуже
рідко — атріовентрикулярна
блокада,
аритмія.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: дуже
часто — нудота,
блювання; часто —
діарея, біль
у животі,
запор; дуже рідко — панкреатит
та/або
підвищення
рівня ліпази
та/або
амілази.

З боку
жовчовивідних
шляхів та
печінки:
дуже
рідко — гепатит.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: часто
— висипання,
облисіння,
акне; нечасто
—
кропив’янка; рідко
—
медикаментозна
реакція з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS-синдром),
гострий
генералізований
екзентематозний
пустульоз (AGEP-синдром);
дуже рідко —синдром
Стівенса —
Джонсона,
токсичний епідермальний
некроліз
(синдром
Лаєлла), ангіоневротичний
набряк,
мультиформна
еритема (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
кістково-м'язової
системи та
сполучної
тканини: рідко —зниження
мінеральної
щільності
кісток, остеопенія,
остеопороз,
переломи***; дуже
рідко — системний
червоний
вовчак.

Системні
порушення та
ускладнення
у місці
введення: дуже часто —
відчуття
підвищеної втомлюваності;
часто —
астенія.

Лабораторні
дослідження: нечасто — підвищення
рівня
печінкових
ферментів, підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові; рідко
— зниження
рівня T4
(клінічна
значущість
незрозуміла).

Травми,
інтоксикації
і
ускладнення
маніпуляцій: нечасто — падіння.

*Реакції
підвищеної
чутливості
(включаючи
мультиорганну
гіперчутливість),
які характеризуються
такими
особливостями
як висипання
та гарячка.
При їх
розвитку можливі
порушення
інших органів
або систем,
таких як
кровоносна
та лімфатична
системи
(наприклад
еозинофілія, тромбоцитопенія,
лейкопенія,
лімфаденопатія,
спленомегалія),
печінка
(наприклад гепатит,
відхилення
від норми
результатів
функціональних
печінкових
проб), м’язи
та суглоби (наприклад
набряки у
ділянці
суглобів, міалгія,
артралгія),
нервова
система
(наприклад
печінкова
енцефалопатія),
нирки
(наприклад,
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит,
протеїнурія),
легені
(наприклад набряк
легенів,
астма,
бронхоспазм,
інтерстиціальне
захворювання
легенів,
диспное), ангіоневротичний
набряк.

** Вміст
натрію у
сироватці
крові менше 125 ммоль/л
спостерігається
у 2,7 % пацієнтів,
які лікуються
окскарбазепіном
(див. розділ
«Особливості
застосування»). У більшості
випадків
гіпонатріємія
протікає без
симптомів та
не потребує
лікування.
Дуже рідко
гіпонатріємія асоційована
з такими
ознаками та
симптомами
як судоми,
енцефалопатія,
пригнічений
рівень
свідомості,
сплутаність
свідомості
(додаткові
небажані
ефекти
зазначені
також у розділі
«Порушення з
боку
нервової
системи»),
порушення
зору
(наприклад нечіткість
зору), гіпотиреоїдизм,
блювання та
нудота.
Зниження рівню
натрію у
сироватці
крові в
основному трапляється
у перші три
місяці
терапії окскарбазепіном,
хоча були пацієнти
з
сироватковим
рівнем
натрію, що
вперше
знижувався
до показника
<125 ммоль/л більше
ніж через 1
рік після
початку
терапії
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

*** Порушення
метаболізму
у кістковій
тканині
спостерігалося
у пацієнтів,
які
отримували
тривалу
терапію окскарбазепіном.
Механізм, за
допомогою якого
окскарбазепін
впливає на
метаболізм
кісток,
визначений
не був.

Діти

Загалом
профіль
безпеки у
дітей був
подібним до
такого
профілю у
дорослих.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
велике
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним представникам
слід
повідомляти
про усі випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток
у блістері;
по 3 блістери
у картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«ГЛЕДФАРМ
ЛТД».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

40020,
Україна,
Сумська
область, м.
Суми, вул.
Давидовського
Григорія, 54.

ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

оксапін®

(OxapinÒ)

Склад:

діюча
речовина: окскарбазепін
(oxcarbazepine);

1
таблетка
містить окскарбазепіну
300 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон, повідон,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат, покриття Оpadry 04F82783 жовтий:
гіпромелоза,
поліетиленгліколі,
титану діоксид
(Е 171), заліза
оксид жовтий
(Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
таблетки
капсулоподібної
форми, вкриті
плівковою
оболонкою
жовтого
кольору, з
рискою з обох
боків.

Фармакотерапевтична
група.

Протиепілептичні
препарати.
Код АТХ N03A F02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Фармакологічна
активність
окскарбазепіну
зумовлена у
першу чергу
дією його
метаболіту – моногідроксипохідного
(МГП) (див.
розділ «Фармакокінетика»).
Механізм дії
окскарбазепіну
та МГП пов’язаний
головним
чином з
блокадою
потенціалзалежних
натрієвих
каналів, що
призводить
до
стабілізації
надмірно
збуджених
мембран
нейронів, пригніченню
повторюваних
нейрональних
розрядів та
зменшенню
поширення
синаптичних
імпульсів. До
того ж,
збільшена
провідність
іонів калію
та модуляція
високопотенційних
активованих
кальцієвих
каналів
можуть також
сприяти
протисудомним
ефектам. Не
було виявлено
значущих
взаємодій із
нейромедіаторами
у головному
мозку або
сайтами
модулятора
рецептора.

Фармакодинамічні
ефекти.

Дослідження
на тваринах
показали, що
окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП) є
сильнодіючими
та
ефективними
протисудомними
засобами.

Вони
захищали тварин
від
генералізованих
тоніко-клонічних
та меншою
мірою − від
клонічних
епілептичних
нападів, а
також
зупиняли або
зменшували частоту
хронічно
рецидивуючих
парціальних
нападів у
тварин з
алюмінієвими
імплантатами.
Не
спостерігалося
толерантності
(тобто
послаблення
протисудомної
активності)
щодо
тоніко-клонічних
нападів при
щоденному
застосуванні
окскарбазепіну
або МГП у
тварин
упродовж
5 днів або
4 тижнів.

Клінічна
ефективність

Окскарбазепін
застосовують
як
протиепілептичний
препарат як у
монотерапії,
так і в
комбінованій
терапії і
може
замінити
інші
протиепілептичні
препарати,
які не
забезпечують
недостатнього
контролю
нападів.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
перорального
застосування
окскарбазепін
повністю
всмоктується
та значною
мірою
метаболізується
до його
фармакологічно
активного
метаболіту
(МГП).

Після
одноразового
прийому дози
600 мг
окскарбазепіну
здоровими
добровольцями
чоловічої
статі натще
середнє
значення Cmax МГП
становило 34 мкмоль/л
з
відповідною
медіаною tmax 4,5 години.

У здорових
осіб
чоловічої
статі було
проведено
дослідження
балансу маси,
яке продемонструвало,
що лише
2 %
загальної
радіоактивності
у плазмі крові
було
зумовлено
незміненим
окскарбазепіном,
приблизно 70 % – МГП, а
решта –
незначними
другорядними
метаболітами,
які швидко
виводяться.

Їжа не
впливає на
швидкість та
ступінь всмоктування
окскарбазепіну.
Отже, Оксапін®
можна
приймати
незалежно
від вживання
їжі.

Розподіл.

Очікуваний
об’єм
розподілу
МГП становить
49 літрів.

Приблизно
40 % МГП
зв’язується
з білками сироватки
крові, в
основному з
альбуміном. У
терапевтичному
діапазоні
ступінь
зв’язування
не залежить
від
концентрації
окскарбазепіну
в сироватці
крові.
Окскарбазепін
та МГП не
зв’язуються
з
альфа-1-кислим
глікопротеїном.

Окскарбазепін
та МГП
проникають
через плаценту.
В одному
випадку було
зареєстровано
подібні
концентрації
МГП у плазмі
крові
новонародженого
та матері.

Біотрансформація.

У печінці
окскарбазепін
за допомогою
цитозольних
ферментів
швидко
перетворюється
у
фармакологічно
активний
метаболіт
(МГП), який
зумовлює
фармакологічний
ефект
препарату.
Надалі МГП
метаболізується
шляхом
кон’югації з
глюкуроновою
кислотою.
Невеликі
кількості (4 %
від дози)
окислюються
до
фармакологічно
неактивного
метаболіту (10,
11-дигідроксипохідного,
ДГП).

Виведення.

Окскарбазепін
виводиться з
організму головним
чином у
вигляді
метаболітів,
переважно
нирками.
Більше 95 %
дози
виводиться
із сечею,
причому
менше 1 % – у
вигляді
незміненого
окскарбазепіну.
Виведення з
калом становить
менше 4 %
прийнятої
дози.
Приблизно 80 % дози
виводиться
із сечею у
вигляді
глюкуронідів
МГП (49 %) або
незміненого
МГП (27 %), тоді як
кількість
неактивного
ДГП
становить приблизно
3 %, а
кон’югатів
окскарбазепіну
– 13 % дози.

Окскарбазепін
швидко виводиться
з плазми
крові з
очевидними
значеннями
періоду
напіврозпаду
між 1,3 та 2,3 годинами.
На противагу
від
окскарбазепіну,
очевидний
період
напіврозпаду
МГП у плазмі
крові
становить у
середньому
9,3±1,8 години.

Пропорційність
дози.

Стаціонарні
плазмові
концентрації
МГП у
пацієнтів
досягаються
протягом
2–3 днів при
прийомі
окскарбазепіну
двічі на
добу. У
стаціонарному
стані фармакокінетика
МГП є
лінійною та
демонструє
пропорційність
дози в
діапазоні
доз 300–2400 мг/добу.

Особливі
групи
пацієнтів.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки.

Фармакокінетика
та
метаболізм
окскарбазепіну
та МГП були
оцінені у
здорових
добровольців
та у
пацієнтів з
порушенням
функції
печінки
після
одноразового
перорального
прийому дози
900 мг.
Порушення
функції печінки
легкого та помірного
ступеня не
впливають на
фармакокінетику
окскарбазепіну
та МГП.
Фармакокінетику
окскарбазепіну
не
досліджували
у пацієнтів
із тяжкими
порушеннями
функції
печінки.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок.

Існує
лінійна
залежність
між
кліренсом креатиніну
та нирковим
кліренсом
МГП. У
пацієнтів з
порушеннями
функції
нирок (кліренс
креатиніну <
30 мл/хв) після
одноразового
прийому 300 мг
окскарбазепіну
період напіввиведення
МГП
збільшувався
на 60–90 % (16–19 годин),
а AUC
збільшувався
у 2 рази
порівняно з дорослими
пацієнтами з
нормальною
функцією
нирок
(10 годин).

Діти.

Фармакокінетику
окскарбазепіну
оцінювали у
пацієнтів
дитячого
віку, які
приймали його
в діапазоні
доз
10–60 мг/кг/добу.
Кліренс МГП з
поправкою на
масу тіла
знижується,
оскільки вік
та маса
збільшуються,
наближаючись
до показників
дорослих
пацієнтів.

Кліренс
за середньою
масою тіла у
дітей віком
від 4 до
12 років
приблизно на
40 % вищий за кліренс
у дорослих
пацієнтів.
Отже, очікується,
що вплив МГП
у цих дітей
буде
приблизно на
2/3 вищим, ніж у
дорослих при
лікуванні
подібною дозою,
скоригованою
з
урахуванням
маси тіла. Зі
збільшенням
маси тіла у
пацієнтів у
віці від 13
років,
очікується,
що кліренс
МГП з поправкою
на масу тіла
досягне
значень
дорослих
осіб.

Вагітність.

Дані,
отримані в
обмеженої
кількості
жінок,
вказують на
поступове
зниження
плазмових
рівнів МГП
протягом
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Пацієнти
літнього
віку.

Після
прийому
окскарбазепіну
одноразово
(300 мг) і
повторно (600 мг/доба)
добровольцями
літнього
віку (60–82 років)
максимальні
плазмові
концентрації
та значення AUC
для МГП були
на 30–60 % вищими,
ніж у
добровольців
молодшого
віку
(18–32 років). Порівняння
показників
кліренсу
креатиніну у
добровольців
молодшого та
літнього
віку
вказують на
те, що така
відмінність
пов’язана з
віковим
зменшенням
кліренсу
креатиніну.
Немає
потреби в
особливих рекомендаціях
щодо
дозування,
оскільки терапевтичні
дози лікар
підбирає
індивідуально.

Стать.

Не
спостерігалося
жодних
фармакокінетичних
відмінностей
залежно від
статі у дітей,
дорослих або
осіб
літнього
віку.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Для
лікування
парціальних
нападів із
вторинно
генералізованими
тоніко-клонічними
нападами або
без них як
монотерапія
або додаткова
терапія у
дорослих та
дітей віком
від 6 років.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
окскарбазепіну,
еслікарбазепіну
або до
будь-яких
допоміжних
речовин
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Індукція
ферментів.

Окскарбазепін
та його
фармакологічно
активний
метаболіт
(моногідроксипохідне,
МГП) є
слабкими in vitro та in vivo
індукторами
ферментів CYP3A4 і CYP3A5
цитохрому P450,
відповідальних
за
метаболізм
дуже великої
кількості
препаратів,
зокрема
дигідропіридинових
антагоністів
кальцію
(наприклад
фелодипіну),
імунодепресантів
(наприклад,
циклоспорину,
такролімусу),
оральних
контрацептивів
(див. нижче) та
деяких інших
протиепілептичних
лікарських
засобів
(наприклад,
карбамазепіну),
що
призводить
до зниження
плазмових концентрацій
цих
лікарських
засобів (у
Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших протиепілептичних
лікарських
засобів).

Оскільки in vitro окскарбазепін
та МГП є
слабкими
індукторами
УДФ-глюкуронілтрансфераз
(вплив на
особливі
ферменти в
цьому класі
невідомий), in vivo вони можуть мати
незначний
індукуючий
вплив на
метаболізм
лікарських
засобів, які
виводяться
головним
чином за
допомогою
кон’югації
із
залученням
УДФ-глюкуронілтрансферази.
На початку
лікування
окскарбазепіном
або при зміні
його
дозування
може знадобитися
2–3 тижні
для
досягнення
нового рівня
індукції.

У
випадку
відміни
терапії
окскарбазепіном
може
виявитися
необхідним
зменшення дози
супутніх
препаратів,
рішення про
яке слід
приймати на
основі
клінічного
та/або лабораторного
спостереження
за плазмовим
рівнем
препарату.
Індукція,
імовірно, поступово
знижується
через 2–3 тижні
після
відміни
терапії.

Гормональні
контрацептиви.

Показано,
що
окскарбазепін
впливає на
два компоненти
оральних
контрацептивів:
етинілестрадіол
та
левоноргестрел.
Середні значення
AUC
етинілестрадіолу
та
левоноргестрелу
знижувалися
на 48–52 % та 32–52 %
відповідно.
Інші
гормональні
контрацептиви
не вивчали.
Отже,
супутній
прийом
окскарбазепіну
із гормональними
контрацептивами
може призвести
до
неефективності
цих засобів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Необхідно
застосовувати
інший
надійний
метод контрацепції.

Пригнічення
ферментів.

Окскарбазепін
та МГП
пригнічують
CYP2C19. Отже, при
одночасному
застосуванні
високих доз окскарбазепіну
з
лікарськими
засобами, які
в основному
метаболізуються
за допомогою
CYP2C19 (наприклад,
фенітоїн),
може
виникнути
взаємодія між
ними.
Плазмові
рівні
фенітоїну
підвищувалися
на 40 % при
призначенні
окскарбазепіну
у дозах, які
перевищували
1200 мг/добу (у
Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших
протисудомних
препаратів).
У такому
випадку може
бути
необхідним
зниження дози
фенітоїну,
який
застосовують
супутньо
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Протиепілептичні
лікарські
засоби.

Потенційні
взаємодії між
окскарбазепіном
та іншими протиепілептичними
лікарськими засобами
оцінювали в ході
клінічних досліджень.
Інформація
про вплив цих
взаємодій на
середні
значення AUC та Cmin
викладена в
Таблиці 1.

Таблиця
1.

Інформація
про
взаємодію
протиепілептичних
препаратів з
окскарбазепіном.

Протиепілептичний
лікарський
засіб

Вплив
окскарбазепіну
на
протиепілептичний
лікарський
засіб, Сmin

Вплив
протиепілептичного
лікарського
засобу на
МГП

AUC

Одночасне
застосування

Концентрація

Концентрація

Карбамазепін

Зниження
на 0–22 %

(підвищення
рівня карбамазепіну-епоксиду
на 30 %)

Зниження
на 40 %

Клобазам

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Фелбамат

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Ламотриджин

Вплив
відсутній

Вплив
відсутній

Фенобарбітон

Підвищення
на 14–15 %

Зниження
на 30–31 %

Фенітоїн

Підвищення
на 0–40 %

Зниження
на 29–35 %

Вальпроєва
кислота

Вплив
відсутній

Зниження
на 0–18 %

Було
показано, що
сильнодіючі
індуктори ферментів
цитохрому P450
(наприклад,
карбамазепін,
рифампіцин,
фенітоїн та
фенобарбітал)
знижують
рівні МГП у
плазмі крові
(на 29–49 %) дорослих
осіб.

Тому
необхідний
моніторинг
рівнів плазми
та/або
корекція
дози, якщо
один або
декілька цих
лікарських
засобів
застосовувати
разом з
окскарбазепіном.

У
дітей віком
4–12 років
кліренс МГП
збільшувався
приблизно на
35 %
при прийомі
одного з трьох
протиепілептичних
препаратів,
індукторів
ферментів,
порівняно з
монотерапією.
Комбінована
терапія
окскарабазепіну
із ламотриджином
призводила
до
підвищення ризику
виникнення
небажаних
явищ (нудоти, сонливості,
запаморочення
та головного
болю).

При одночасному
прийомі з
окскарбазепіном
одного або
декількох
протиепілептичних
препаратів
можна
розглянути в
індивідуальному
порядку
можливість
корегування
дози протиепілептичних
препаратів
та/або корегування
дози
окскарбазепіну.
Це особливо
стосується
пацієнтів
дитячого
віку, які
одночасно
отримували
ламотриджин.

При
прийомі
окскарбазепіну
самоіндукція
ферментів не
спостерігалася.

Взаємодії
з іншими
лікарськими
засобами.

Циметидин,
еритроміцин,
вілоксазин,
варфарин та
декстропропоксифен
не впливали
на фармакокінетику
МГП.

Взаємодія
між
окскарбазепіном
та препаратами
ІМАО
теоретично
можлива з
огляду на структурний
зв’язок
окскарбазепіну
з трициклічними
антидепресантами.

Трициклічні
антидепресанти

Не
спостерігалося
клінічно
значущих взаємодій
при
проведенні
клінічних
досліджень.

Фармакодинамічні
взаємодії

Сумісне
застосування
препаратів
літію з окскарбазепіном
може
підвищувати
нейротоксичність.

Особливості
застосування.

Підвищена
чутливість.

Реакції
гіперчутливості,
включаючи
реакції І
класу та інші
реакції гіперчутливості,
були
зареєстровані
під час лікування
окскарбазепіном.
Якщо
розвиваються
такі
симптоми,
прийом
Оксапіну
слід припинити
і перейти на
лікування
іншим протиепілептичним
препаратом.

Повідомляли
про реакції
підвищеної
чутливості
негайного
типу (I клас),
включаючи
висипання,
набряк,
свербіж, кропив’янку,
ангіоневротичний
набряк та анафілаксію
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Випадки
анафілаксії
та
ангіоневротичного
набряку із
залученням
гортані,
голосової
щілини, губ
та повік,
виникали як
після прийому
першої, так і
після
прийому
наступних
доз окскарбазепіну.
Якщо у
пацієнта
розвиваються
такі реакції
після
прийому
окскарбазепіну,
його слід
відмінити та
розпочати альтернативне
лікування.

Пацієнтів,
у яких
спостерігалися
реакції підвищеної
чутливості
до карбамазепіну,
потрібно
проінформувати
про те, що
приблизно у
25–30 %
таких осіб
можливе
виникнення
реакцій підвищеної
чутливості
(наприклад,
тяжкі шкірні
реакції) при
прийомі
окскарбазепіну
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Реакції
підвищеної
чутливості, включаючи
реакції
мультиорганної
гіперчутливості,
можливі і в
пацієнтів
без підвищеної
чутливості
до
карбамазепіну
в анамнезі.
Подібні
реакції
можуть
поширюватися
на шкіру,
печінку,
кровоносну
та лімфатичну
систему та
інші органи,
або окремо,
або разом у
вигляді
системної
реакції (див.
розділ «Побічні
реакції»). У
цілому при
появі ознак
та симптомів,
що вказують
на реакції
підвищеної
чутливості,
Оксапін®
слід
відмінити
негайно.

Дерматологічні
ефекти.

При
застосуванні
окскарбазепіну
дуже рідко
повідомляли
про серйозні
шкірні
реакції, в
тому числі
синдром
Стівенса–Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла) та
мультиформну
еритему.
Пацієнтам із
серйозними
шкірними
реакціями
може бути
потрібна госпіталізація,
оскільки ці
стани можуть
загрожувати
життю та в
дуже
рідкісних
випадках
можуть бути
летальними. Випадки
серйозних
шкірних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
окскарбазепіну,
мали місце як
у дітей, так і
в дорослих.
Медіана часу
до їх появи
становила 19
днів. Є окремі
повідомлення
про випадки
рецидиву
серйозних
шкірних
реакцій при повторному
призначенні
окскарбазепіну.
Пацієнтів, у
яких
виникають
побічні
реакції з
боку шкіри на
тлі
лікування
окскарбазепіном,
слід одразу
обстежити та
негайно відмінити
Оксапін®. У
випадку
відміни
окскарбазепіну
необхідно
приділити
увагу його
заміні іншими
протиепілептичними
засобами для
уникнення
нападів.
Окскарбазепін
не слід призначати
повторно тим
пацієнтам, у
яких він був відмінений
через
реакції
підвищеної
чутливості
(див. розділ
«Протипоказання»).

Алель НLА-В*1502 –
у китайських,
тайських та
інших азіатських
популяціях.

Було
показано, що
наявність
людського
лейкоцитарного
антигену
(НLА)-В*1502 в осіб
китайського
та тайського
походження
тісно пов’язано
із ризиком
розвитку
таких тяжких
шкірних
реакцій, як
синдром
Стівенса —
Джонсона
(ССД) та
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН), при
лікуванні
карбамазепіном.
Оскільки
хімічна структура
окскарбазепіну
подібна до
карбамазепіну,
не виключено,
що пацієнти
із наявністю
(НLА)-В*1502-алеля
також мають
ризик
виникнення
ССД/TЕН при
лікуванні
окскарбазепіном.
Деякі дані
свідчать про
існування
такого зв’язку
для
окскарбазепіну.
Поширеність
носійства
(НLА)-В*1502
становить близько
10 % серед
китайського
та тайського
населення.
Якщо можливо,
цих осіб слід
перевіряти
на носійство
цього алеля
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненою
речовиною.
Якщо
результати
тестування
пацієнтів китайського
та тайського
походження
вказують на
наявність
(НLА)-В*1502-алеля,
застосування
окскарбазепіну
можливе, лише
коли користь
перевищує
ризик.

Через
поширеність
цього алеля в
інших азіатських
популяціях
(наприклад,
понад 15 % на Філіппінах
і в Малайзії)
може бути
доцільним
генетичне
тестування
пацієнтів
груп ризику.
Поширеність
носійства
(НLА)-В*1502-алеля є
незначною (<1%),
наприклад, в
осіб
європейського
походження,
представників
африканського
та латиноамериканського
населення, а
також у японців
та корейців.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції,
які несуть
цей алель.
Оскільки
людина є
носієм двох
копій кожної
хромосоми,
навіть
наявність
однієї копії
(НLА)-В*1502-алеля
може бути
достатньою
для
збільшення
ризику ССД.
Таким чином,
відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту
алеля.

Алель
НLА-А*3101 – у осіб
європейського
чи
японського
походження.

Людський
лейкоцитарний
антиген
(НLА)-А*3101 може
бути
фактором
ризику для
розвитку
таких несприятливих
шкірних
реакцій як
ССД/ТЕН, висип
з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS),
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(АGЕР) та
макулопапулярний
висип у осіб
європейського
чи
японського
походження.

Поширеність
цього алеля
дуже
відрізняється
в різних
етнічних
популяціях.
Поширеність
у
європейського
населення
становить
приблизно 2–5%
і близько 10% у
населення
Японії.

Наявність
алелі HLA-A*3101 може
підвищувати
ризик розвитку
шкірних
реакцій,
спричинених
карбамазепіном
(переважно
менш тяжких),
з 5,0% у загальній
популяції до
26,0% серед осіб
європейського
походження,
тоді як її
відсутність
може
знижувати
ризик з 5,0% до 3,8%.

Алель
HLA-A*3101 - інші
походження

За
оцінками,
поширеність
цього алеля
становить
менше 5% у
більшості
населення
Австралії,
Азії, Африки
та Північної
Америки, за деякими
винятками в
межах 5–12%.
Частота вище
15% була
оцінена в
деяких етнічних
групах
Південної
Америки
(Аргентина і
Бразилія),
Північної
Америки
(племена
Навахо й Сіокс,
в Мексиці –
Санора Сері)
і Південної Індії
(Таміл Наду), а
також від 10% до
15% в інших корінних
етнічних
групах у цих
же регіонах.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції,
які несуть
цей алель.
Оскільки
людина є
носієм двох
копій кожної
хромосоми,
навіть
наявність
однієї копії HLA-A*3101 -
алеля може
бути достатнім
для
збільшення
ризику ССД.
Таким чином,
відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту
алеля.

Немає
достатніх
даних, які б
підтверджували
рекомендацію
щодо
проведення
скринінгу HLA-A*3101
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненими
сполуками.

Якщо
відомо, що
пацієнти
європейського
чи японського
походження є
носіями
алеля HLA-A*3101,
прийом
окскарбазепіну
чи
хімічно-споріднених
сполук
можливий
тільки тоді,
коли користь
від терапії
перевищує
ризики.

Обмеження
генетичного
скринінгу.

Результати
генетичного
скринінгу не
заміщають
належного моніторингу
стану та
лікування
пацієнта. У багатьох
пацієнтів
азіатського
походження з
наявністю HLA-B*1502,
які
отримують
лікування
окскарбазепіном,
не
розвивається
ССД/ТЕН, а у
пацієнтів з відсутністю
HLA-B*1502 будь-якої
етнічної групи
все одно може
розвинутися
ССД/ТЕН.
Ситуація є
подібною для
носіїв алеля
HLA-A*3101, щодо
ризику ССД, ТЕН, DRESS, AGEP
або
макулопапульозного
висипу. Розвиток
цих
серйозних
шкірних
реакцій та пов’язана
з ними
захворюваність
може підвищуватися
внаслідок
впливу інших
можливих факторів
таких як
доза,
дотримання
режиму, супутні
препарати,
супутні
захворювання
та рівень
дерматологічного
моніторингу не
вивчалися.

Інформація
для медичних
працівників

Якщо
проводиться
тестування
на наявність
алеля HLA-B*1502,
рекомендується
генотипування
HLA-B*1502 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є
позитивним,
якщо
виявлено
один або два
алелі HLA-B*1502, і
негативним,
якщо не
виявлено
жодного
алеля HLA-B*1502.
Аналогічно,
якщо
проводиться тестування
на наявність
алеля HLA-A*3101,
рекомендується
генотипування
HLA-A*3101 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є
позитивним,
якщо
виявлено
один або два
алелі HLA-A*3101, і
негативним,
якщо не виявлено
жодного
алеля HLA-A*3101.

Ризик
загострень
нападів.

При
застосуванні
окскарбазепіну
повідомляли
про ризик загострення
судомних
нападів.
Даний ризик
характерний
для дітей,
але також
може мати
місце і у
дорослих. У
випадку
загострення судомних
нападів
прийом
окскарбазепіну
необхідно
припинити.

Гіпонатріємія.

У 2,7 %
пацієнтів,
які
отримували
окскарбазепін,
спостерігалося
зниження
рівня натрію
в сироватці
крові нижче
125 ммоль/л, яке
було зазвичай
безсимптомним
та не
потребувало
корекції
лікування.
Клінічні
дані
свідчать про
те, що рівні
натрію у
сироватці
крові пацієнта
нормалізуються
після
зниження
дози окскарбазепіну
чи його
відміни або
внаслідок
застосування
відповідного
консервативного
лікування
(наприклад
обмеження
споживання
рідини). У
пацієнтів із
захворюваннями
нирок в
анамнезі,
пов’язаними
з низьким рівнем
натрію
(наприклад,
синдром
невідповідної
секреції
АДГ), або у
пацієнтів,
які
одночасно
отримували
препарати, що
знижують
рівень
натрію у
сироватці
крові
(наприклад
діуретики, десмопресин),
а також НПЗП
(наприклад
індометацин),
слід
визначити
вміст натрію
у сироватці
крові до
початку
терапії
окскарбазепіном.
У подальшому
вміст натрію
у сироватці крові
слід
визначити
приблизно
через 2 тижні
і потім – 1 раз
на місяць
упродовж
перших трьох
місяців
терапії або
залежно від
клінічної
потреби.
Фактори
ризику
гіпонатріємії
особливо
стосуються
пацієнтів
літнього віку.
Щодо
пацієнтів,
які
отримують
терапію окскарбазепіном
і мають
приймати
засоби, що
знижують
рівень
натрію, то
необхідно
дотримуватися
аналогічного
підходу до
моніторингу
вмісту
натрію у
сироватці
крові. В цілому
слід
контролювати
вміст натрію
у сироватці
крові тих
пацієнтів,
які мають
клінічні прояви
гіпонатріємії
на тлі
терапії окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні реакції»).
В інших
пацієнтів оцінювати
даний
показник
можна у
рамках їх стандартних
лабораторних
досліджень.

Існуюча
серцева
недостатність

У всіх
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
необхідно контролювати
масу тіла для
виявлення
факту затримки
рідини. У
випадку
затримки
рідини або
погіршення
функції
серця слід
перевірити
рівень
натрію у
сироватці
крові. Якщо
спостерігається
гіпонатріємія,
то обмеження
кількості
води є
важливим
заходом лікування.
Оскільки в
дуже
рідкісних
випадках
окскарбазепін
може
призводити
до порушення
серцевої
провідності,
варто дуже
уважно спостерігати
за
пацієнтами,
які в
анамнезі мають
порушення
провідності
(наприклад,
атріовентрикулярну
блокаду,
аритмію).

Гіпотиреоз

Гіпотиреоз
–побічна реакція,
що виникає
нечасто (див.
розділ
«Побічні реакції»)
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Зважаючи на
важливість гормонів
щитовидної
залози для
дитячого розвитку
після
народження,
доцільно
проводити
тест на
функцію
щитовидної
залози перед початком
терапії
окскарбазепіном
у педіатричній
популяції.

Функція
печінки.

Повідомляли
про дуже
рідкісні
випадки гепатиту,
який у
більшості
випадків
регресував
зі
сприятливим
прогнозом.
При підозрі на
захворювання
печінки слід
оцінити її функцію
і розглянути
можливість
відміни
терапії
окскарбазепіном.
Слід
виявляти
обережність
при лікуванні
пацієнтів із
тяжкою
печінковою недостатністю
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Функція
нирок.

У
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
терапію
окскарбазепіном
рекомендується
проводити з
обережністю,
особливо на
початку
лікування та
при
титруванні
дози. Може
бути
необхідним
проведення
моніторингу
рівня МГП у
плазмі крові
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Гематологічні
ефекти.

Рідко
повідомляли
про
агранулоцитоз,
апластичну
анемію і
панцитопенію,
що
спостерігалися
у пацієнтів,
які
отримували
лікування окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні
реакції»). При
розвитку
будь-якої
ознаки
вираженого
пригнічення
функції
кісткового
мозку слід розглянути
можливість
відміни
лікарського
засобу.

Суїцидальна
поведінка.

Повідомляли
про
суїцидальні
думки та поведінку
у пацієнтів,
які
отримували
протиепілептичні
лікарські засоби
за різними
показаннями.
Метааналіз
рандомізованих
плацебо-контрольованих
досліджень
антиепілептичних
лікарських
засобів
також
продемонострував
невелике
підвищення
ризику
суїцидальних
думок та
поведінки.
Механізм
цього ризику
невідомий, а
наявні дані
не
виключають
можливості
підвищення
ризику при
прийомі
окскарбазепіну.
Протягом терапії
окскарбазепіном
слід
проводити моніторинг
щодо ознак
суїцидальних
думок та
поведінки та
у разі
необхідності
призначати
відповідне
лікування.
Пацієнтам (та
особам, які про
них
піклуються)
слід
рекомендувати
звернутися
за медичною
допомогою
при появі суїцидальних
думок або
поведінки.

Гормональні
контрацептиви.

Пацієнтки
репродуктивного
віку повинні бути
попереджені,
що сумісний
прийом окскарбазепіну
із
гормональними
контрацептивами
може
призводити
до неефективності
такого виду
контрацепції
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
При
застосуванні
окскарбазепіну
рекомендовані
інші види
контрацепції.

Алкоголь.

Вживання
алкогольних
напоїв на тлі
терапії
окскарбазепіном
може спричинити
кумулятивний
седативний
ефект.

Відміна
терапії.

Як і при
застосуванні
всіх
протиепілептичних
лікарських
засобів,
Оксапін®
слід
відміняти
поступово
для
мінімізації
ризику
збільшення
частоти
нападів.

Моніторинг
рівня у
плазмі крові.

Хоча кореляція
між дозуванням
та вмістом оксакарбазепіну
у плазмі крові,
а також між даним
показником та
клінічною ефективністю
або переносимістю
терапії є досить
незначною, моніторинг
рівня препарату
у плазмі крові
може бути корисним
у наступних ситуаціях
(щоб виключити
недотримання
режиму прийому
чи у випадках,
коли слід очікувати
зміни кліренсу
МГП):

- зміни у
функції
нирок (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

-
період
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

-
одночасне
застосування
з
препаратами,
що індукують
ферменти
печінки (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку та
протизаплідні
заходи

Окскарбазепін
може призвести
до порушення
терапевтичного
ефекту
пероральних
контрацептивів,
що містять
етинілестрадіол
та
левоноргестрел
(див. розділ
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).
Під час
лікування
окскарбазепіном
жінкам зі
збереженим
репродуктивним
потенціалом
слід
рекомендувати
застосовувати
високоефективні
засоби
контрацепції
(перевагу
слід
надавати негормональним
засобам
контрацепції,
наприклад,
внутрішньоматковим
імплантам).

Вагітність.

Загальний
ризик,
пов’язаний з
епілепсією та
протиепілептичними
лікарськими
засобами.

Збільшений
ризик
вроджених
вад розвитку був
відзначений
у жінок, які
отримували
політерапію
протиепілептичними
засобами, особливо
у випадках,
коли до її
складу
входили
вальпроати.
Однак
ефективну
протиепілептичну
терапію не
слід
переривати у
період
вагітності,
оскільки
загострення
хвороби
шкодить як
матері, так і
плоду.

Ризик,
пов’язаний з
окскарбазепіном.

Існує
достатня
кількість
даних щодо застосування
окскарбазепіну
вагітним
жінкам (300–1000
результатів
вагітності).
Однак дані
щодо зв’язку
між
застосуванням
окскарбазепіну
і вродженими
вадами розвитку
обмежені. Не
відзначено
збільшення
загальної
частоти вад
розвитку при
застосуванні
окскарбазепіну
порівняно з
такою у
загальній
популяції (2–3 %).
Проте не
можна
повністю
виключити
помірний
тератогенний
ризик. Результати
дослідження
ризику
розладів нервової
системи у
дітей, які
піддавались впливу
окскарбазепіну
під час
внутрішньоутробного
розвитку, є
суперечливими,
і такий ризик
не можна виключити.

Дані
обсерваційного
популяційного
реєстрового
дослідження,
проведеного
в країнах
Північної
Європи,
свідчать про
підвищений
ризик
народження
дітей з малою
масою тіла
для
гестаційного
віку
(визначається
як маса тіла
при
народженні
нижча за 10-й
процентиль
відповідно
до статі та
гестаційного
віку) після
внутрішньоутробного
впливу
окскарбазепіну.
Ризик
народження
дітей з малою
масою тіла
для
гестаційного
віку у жінок
з епілепсією,
які
отримували
лікування окскарбазепіном,
становив 15,2%
порівняно з 10,9%
у жінок з
епілепсією,
які не
отримували
лікування
протисудомними
лікарськими
засобами.

З
огляду на
вищезазначене
необхідно
мати на
увазі:

• якщо
жінка, яка
отримує
окскарбазепін,
завагітніла
або планує
вагітність,
слід уважно
повторно
оцінити
необхідність
застосування
цього
препарату. Варто
призначати
мінімальні
ефективні
дози
окскарбазепіну
та у разі
можливості
віддавати
перевагу
монотерапії
принаймні протягом
перших трьох
місяців
вагітності. Потенціал
вроджених
вад розвитку
в жінок, які
отримували комбіновану
терапію,
вищий, ніж у
тих, хто отримує
монотерапію;

• протягом
вагітності не
можна переривати
ефективне протиепілептичне
лікування окскарбазепіном,
оскільки загострення
хвороби є дуже
шкідливим як для
матері, так і для
плода.

Моніторинг
та
профілактика.

Деякі
протиепілептичні
лікарські
засоби
можуть
спричиняти
дефіцит
фолієвої кислоти,
що, можливо,
впливатиме
на появу
аномалій
плода.
Рекомендований
прийом
добавок із
фолієвою
кислотою до
та протягом
вагітності.
Оскільки
ефективність
прийому таких
добавок не
доведена,
можна
запропонувати
спеціальне
антенатальне
діагностування
навіть тим
жінкам, які
додатково
отримують
фолієву
кислоту.

Дані,
отримані в
обмеженої
кількості
жінок,
вказують на
те, що
плазмові рівні
активного
метаболіту
окскарбазепіну,
10-моногідроксипохідного
(МГП),
протягом вагітності
можуть
поступово
знижуватися.
Рекомендований
ретельний
моніторинг клінічної
відповіді у
жінок, які
отримують терапію
окскарбазепіном
упродовж
вагітності
для забезпечення
належного
контролю над
нападами. Слід
розглядати
необхідність
визначення
змін
концентрацій
МГП у плазмі
крові. Якщо
протягом
вагітності
дози
препарату
підвищувалися,
також
необхідно
розглянути можливість
моніторингу
плазмових
рівнів МГП у
післяпологовий
період.

Новонароджені.

Повідомляли
про
порушення
згортання
крові у
новонароджених,
пов’язаних з
індукцією
печінки
протиепілептичними
засобами. Як
запобіжний
захід слід
застосовувати
вітамін K1
протягом
останніх
кількох
тижнів
вагітності
та
новонародженому.

Період
годування
груддю.

Окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП)
проникають у
грудне
молоко. За
деякими
даними,
концентрація
МГП у плазмі
крові
немовлят, які
перебувають
на грудному
вигодовуванні,
становить 0,2–0,8
мкг/мл — до 5 %
від концентрації
МГП у плазмі
крові матері.
Хоча вплив,
певно,
незначний, не
можна
виключити
ризик для
немовляти.
Тому,
приймаючи
рішення про необхідність
грудного
вигодовування
при
застосуванні
лікарського
засобу Оксапін®,
слід
враховувати
як користь
грудного вигодовування,
так і
потенційний
ризик
побічних реакцій
у немовляти.
Якщо дитина
знаходиться
на грудному
вигодовуванні,
потрібно стежити
за
несприятливими
ефектами,
такими як
сонливість і
поганий
набір маси
тіла.

Фертильність

Немає
даних про
вплив на
фертильність
у людей.
Дослідження
на тваринах
не показали
порушення
фертильності,
але виявили негативний
вплив на
параметри
репродукційної
функції
самок при
застосуванні
МГП у дозах,
аналогічних із
дозами для
людей.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оксапін
має помірний
вплив на
здатність керувати
автотранспортом
та іншими
механізмами.
Застосування
окскарбазепіну
було
пов’язано з
побічними
реакціями,
такими як
запаморочення,
сонливість,
атаксія, диплопія,
помутніння
зору,
порушення
зору,
гіпонатріємія
та
пригнічений
рівень
свідомості
(повний
перелік
побічних
реакцій див.
у розділі
«Побічні
реакції»),
особливо на
початку лікування
або у зв’язку
з підбором
дозування
(частіше під
час фази
титрування
дози). Тому
пацієнти
повинні
проявляти
належну обережність
при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

У
разі
монотерапії
та
додаткової
терапії лікування
окскарбазепіном
починається з
клінічно
ефективної
дози,
розділеної
на два застосування.
Дозу можна
збільшити
залежно від
клінічної
відповіді
пацієнта. При
заміні інших
протиепілептичних
лікарських
засобів на
окскарбазепін
слід поступово
знижувати
дозу
супутнього
протиепілептичного
препарату(-ів)
на початку
застосування
окскарбазепіну.
Оскільки
загальне
навантаження
на пацієнта
протиепілептичними
лікарськими
засобами
збільшується,
дози супутніх
протиепілептичних
препаратів,
можливо, потрібно
зменшити
та/або дозу
окскарбазепіну
потрібно
збільшувати
більш
повільно
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

Моніторинг
терапевтичного
ефекту.

Терапевтичний
ефект
окскарбазепіну
в основному
здійснюється
через
активний метаболіт
10-моногідроксипохідне
(МГП) окскарбазепіну
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Немає
потреби у
рутинному
контролі
рівня окскарбазепіну
або МГП у
плазмі крові.

Проте
це може бути
корисним у
ситуаціях, коли
очікується
зміна
кліренсу МГП
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

У
таких
ситуаціях
доза
окскарбазепіну
може бути
скорегована
(залежно від
концентрації
у плазмі
крові, що
вимірюється
через 2–4 години
після
застосування)
для
підтримки максимальної
концентрації
МГП у плазмі
крові <35
мг/л.

Дорослі.

Монотерапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід
розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два
застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшити
з приблизно
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на
добу від
початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту. Терапевтичні
ефекти
спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Є дані, що
у пацієнтів,
які не
отримують у
даний час
протиепілептичних
лікарських
засобів,
ефективною
дозою
окскарбазепіну
у якості
монотерапії
є 1200 мг на добу.
Однак відомо,
що доза 2400 мг
на добу є
ефективною у
більш
стійких до
лікування
пацієнтів,
яких
переводять
на монотерапію
окскарбазепіном
з інших
протиепілептичних
лікарських
засобів.

Максимальна
рекомендована
доза.

У
контрольованих
умовах
стаціонару
підвищення
дози до 2400 мг
на добу було
досягнуто
протягом
48 годин.

Додаткова
терапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два
застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшувати
приблизно з
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на
добу від
початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.
Терапевтичні
ефекти
спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

Є дані, що
у пацієнтів,
які
отримують
окскарбазепін
у якості
додаткової
терапії, ефективними
є добові дози
від 600 до
2400 мг/добу,
хоча
більшість
пацієнтів не
була здатна
переносити
дозу
2400 мг/добу без
зменшення
дози
супутніх
протиепілептичних
препаратів,
головним
чином через
небажані явища
з боку ЦНС.

Не
вивчали
застосування
окскарбазепіну
у добових
дозах вище
2400 мг.

Пацієнти
літнього
віку (віком
від 65 років)

Особливі
рекомендації
щодо режиму
дозування не потрібні,
оскільки
терапевтичні
дози підбираються
індивідуально.
Корекція
дози рекомендована
пацієнтам
літнього
віку з порушеннями
функцій
нирок
(кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
(див.
інформацію
про дозування
при нирковій
недостатності
нижче).

Пацієнти із
гіпонатріємією
або ризиком
гіпонатріємії.

Необхідний
ретельний
моніторинг
рівнів натрію
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.

Не
потрібна
корекція
режиму
дозування для
пацієнтів з
легкою та
помірною
печінковою
недостатністю.
Застосування
окскарбазепіну
не
досліджували
у пацієнтів
із тяжкою печінковою
недостатністю.
Отже, при
лікуванні
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
слід
проявляти
обережність
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Пацієнти
з нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
терапію окскарбазепіном
слід
розпочинати
з половини звичайної
початкової
дози
(300 мг/добу), яку
підвищують
щонайменше з
тижневими
інтервалами
для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту (див.
розділ «Фармакологічні
властивості»).

При
підвищенні
дози для
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
може бути
необхідним більш
ретельне
спостереження.

Діти.

Рекомендована
початкова
доза.

Рекомендовано
застосовувати
лікарський
засіб
Оксапін®
дітям віком
від 6 років.

При
монотерапії
та
додатковій
терапії лікування
окскарбазепіном
слід
розпочинати
з дози
8–10 мг/кг/добу,
розподіленої
на два застосування.

Підтримуюча
доза.

При
додатковій
терапії
терапевтичні
ефекти
спостерігаються
при
підтримуючій
дозі
30–46 мг/кг/добу,
досягнутій
протягом
двох тижнів.
Показано, що
цей діапазон
доз
окскарбазепіну
був ефективним
та добре
переносився
дітьми.
Терапевтичні
ефекти
спостерігалися
при середній
підтримуючій
дозі
окскарбазепіну
біля 30 мг/кг/добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

При
клінічній
необхідності
доза може збільшуватися
з приблизно
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на
10 мг/кг/добу
від початкової
дози до
максимальної
дози
46 мг/кг/добу
для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.

У всіх
категорій
пацієнтів (дорослі,
пацієнти
літнього
віку та діти) у
разі
необхідності
можна
застосовувати
більш низькі
дози
препарату.

Метод
застосування

Препарат
можна
застосовувати
незалежно від
прийому їжі.
Таблетки
мають лінію
поділу і
можуть бути
розділені на
дві половини
для того, щоб
пацієнту
було легше
ковтати таблетку.
Проте
таблетку не
можна ділити
на дві рівні
дози.

Діти.

Окскарбазепін
не
рекомендовано
застосовувати
дітям віком
до 6 років,
оскільки безпека
та
ефективність
не були належним
чином
доведені.

Передозування.

Були
отримані
повідомлення
про окремі випадки
передозування.
Максимальна
прийнята
доза
становила
приблизно
48000 мг.

Симптоми

Симптоми
передозування
можуть
включати сонливість,
запаморочення,
нудоту,
блювання,
гіперкінезію,
стомлюваність,
гіпонатріємію,
пригнічення
дихання,
подовження
тривалості QТ,
диплопію,
міоз,
розмитість
зору,
атаксію, ністагм,
тремор,
порушення
координації,
судоми,
головний
біль, кому,
втрату
свідомості,
дискінезію,
агресію,
збудження,
сплутаність
свідомості,
гіпотензію
та диспное.

Лікування

Специфічного
антидоту
немає. Симптоматичне
та
підтримуюче
лікування слід
призначати у
разі
необхідності. Слід
розглянути
питання про
видалення лікарського
засобу
шляхом
промивання
шлунка та/або
його
інактивації
шляхом
прийому
активованого
вугілля.

Побічні
реакції.

Найчастіше
повідомлялося
про такі
небажані
реакції, як
сонливість,
головний
біль, запаморочення,
двоїння в
очах, нудота,
блювання та
втома, які
виникали
більше ніж у 10 %
пацієнтів.

Категорія
частоти визначається
таким чином:
дуже часто (≥ 1/10);
часто (≥ 1/100 — < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000 — <
1/100); рідко (≥ 1/10000 — <
1/1000); дуже рідко:
(< 1/10000); невідомо —
неможливо
встановити з
наявних даних.

З боку
крові та
лімфатичної
системи: нечасто — лейкопенія;
рідко —
пригнічення кістково-мозкового
кровотворення,
апластична
анемія,
агранулоцитоз,
панцитопенія,
нейтропенія; дуже
рідко —
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
рідко — анафілактичні
реакції; дуже
рідко — реакції
підвищеної
чутливості*.

З боку
ендокринної
системи: часто — збільшення
маси тіла; нечасто
—
гіпотиреоїдизм.

З боку
обміну
речовин і
харчування: часто
—
гіпонатріємія**;
рідко —
синдром
неадекватної
секреції
антидіуретичного
гормону (млявість,
нудота,
запаморочення,
зниження осмолярності
сироватки
(крові),
блювання,
головний
біль,
сплутаність
свідомості
або інші неврологічні
ознаки та
симптоми).

З боку
психіки: часто — збудженість
(наприклад
знервованість),
афективна
лабільність,
сплутаність
свідомості,
депресія,
апатія.

З боку
нервової
системи: дуже
часто — сонливість,
головний
біль,
запаморочення;
часто —
атаксія,
тремор,
ністагм,
порушення
уваги,
амнезія,
розлади
мовлення
(включаючи
дизартрію),
частіше під
час
титрування
дози окскарбазепіну.

З боку
органів зору:
дуже
часто — диплопія;
часто — розмитість
зображення,
порушення
зору.

З боку
органів
слуху та
рівноваги: часто — вертиго.

З
боку
серцево-судинної
системи: нечасто
—
артеріальна
гіпертензія; дуже
рідко — атріовентрикулярна
блокада,
аритмія.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: дуже
часто — нудота,
блювання; часто —
діарея, біль
у животі,
запор; дуже
рідко — панкреатит
та/або
підвищення
рівня ліпази
та/або
амілази.

З боку
жовчовивідних
шляхів та
печінки:
дуже
рідко — гепатит.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: часто
— висипання,
облисіння,
акне; нечасто
—
кропив’янка; рідко
—
медикаментозна
реакція з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS-синдром),
гострий
генералізований
екзентематозний
пустульоз (AGEP-синдром);
дуже рідко —синдром
Стівенса —
Джонсона,
токсичний епідермальний
некроліз
(синдром
Лаєлла),
ангіоневротичний
набряк,
мультиформна
еритема (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
кістково-м'язової
системи та
сполучної
тканини: рідко —зниження
мінеральної
щільності
кісток, остеопенія,
остеопороз,
переломи***; дуже
рідко — системний
червоний
вовчак.

Системні
порушення та
ускладнення
у місці
введення: дуже часто —
відчуття
підвищеної втомлюваності;
часто —
астенія.

Лабораторні
дослідження: нечасто — підвищення
рівня
печінкових
ферментів, підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові; рідко
— зниження
рівня T4
(клінічна
значущість
незрозуміла).

Травми,
інтоксикації
і
ускладнення
маніпуляцій: нечасто — падіння.

*Реакції
підвищеної
чутливості
(включаючи
мультиорганну
гіперчутливість),
які характеризуються
такими особливостями
як висипання
та гарячка.
При їх розвитку можливі
порушення
інших
органів або
систем, таких
як
кровоносна
та
лімфатична
системи
(наприклад
еозинофілія,
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
лімфаденопатія,
спленомегалія),
печінка
(наприклад
гепатит,
відхилення
від норми
результатів
функціональних
печінкових
проб), м’язи
та суглоби
(наприклад
набряки у
ділянці
суглобів,
міалгія, артралгія),
нервова
система
(наприклад
печінкова
енцефалопатія),
нирки
(наприклад,
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит, протеїнурія),
легені
(наприклад
набряк легенів,
астма,
бронхоспазм,
інтерстиціальне
захворювання
легенів,
диспное),
ангіоневротичний
набряк.

** Вміст
натрію у
сироватці
крові менше 125 ммоль/л
спостерігається
у 2,7 % пацієнтів,
які лікуються
окскарбазепіном
(див. розділ
«Особливості
застосування»). У більшості
випадків
гіпонатріємія
протікає без
симптомів та
не потребує
лікування.
Дуже рідко
гіпонатріємія асоційована
з такими
ознаками та
симптомами
як судоми,
енцефалопатія,
пригнічений
рівень свідомості,
сплутаність
свідомості
(додаткові
небажані
ефекти
зазначені
також у
розділі
«Порушення з
боку
нервової
системи»),
порушення зору
(наприклад нечіткість
зору),
гіпотиреоїдизм,
блювання та
нудота.
Зниження
рівню натрію
у сироватці
крові в
основному
трапляється у
перші три
місяці
терапії
окскарбазепіном,
хоча були пацієнти
з
сироватковим
рівнем
натрію, що вперше
знижувався
до показника
<125 ммоль/л більше
ніж через 1
рік після
початку
терапії
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

*** Порушення
метаболізму
у кістковій
тканині
спостерігалося
у пацієнтів,
які
отримували
тривалу
терапію
окскарбазепіном.
Механізм, за
допомогою
якого
окскарбазепін
впливає на
метаболізм
кісток,
визначений
не був.

Діти

Загалом
профіль
безпеки у
дітей був
подібним до
такого
профілю у
дорослих.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
велике значення.
Це дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
10 таблеток у
блістері; по
3 блістери у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ТОВ «КУСУМ
ФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

40020,
Україна,
Сумська
область, м.
Суми, вул.
Скрябіна, 54.

ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

оксапін®

(OxapinÒ)

Склад:

діюча
речовина: окскарбазепін
(oxcarbazepine);

1
таблетка
містить окскарбазепіну
300 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон, повідон,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат, покриття Оpadry 04F82783 жовтий:
гіпромелоза,
поліетиленгліколі,
титану діоксид
(Е 171), заліза
оксид жовтий
(Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
таблетки
капсулоподібної
форми, вкриті
плівковою
оболонкою
жовтого
кольору, з
рискою з обох
боків.

Фармакотерапевтична
група.

Протиепілептичні
препарати.
Код АТХ N03A F02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Фармакологічна
активність
окскарбазепіну
зумовлена у
першу чергу
дією його
метаболіту – моногідроксипохідного
(МГП) (див.
розділ «Фармакокінетика»).
Механізм дії
окскарбазепіну
та МГП пов’язаний
головним
чином з
блокадою
потенціалзалежних
натрієвих
каналів, що
призводить
до
стабілізації
надмірно
збуджених
мембран
нейронів,
пригніченню
повторюваних
нейрональних
розрядів та
зменшенню поширення
синаптичних
імпульсів. До
того ж,
збільшена
провідність
іонів калію
та модуляція
високопотенційних
активованих
кальцієвих
каналів
можуть також
сприяти
протисудомним
ефектам. Не
було
виявлено
значущих
взаємодій із
нейромедіаторами
у головному
мозку або
сайтами
модулятора
рецептора.

Фармакодинамічні
ефекти.

Дослідження
на тваринах
показали, що
окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП) є
сильнодіючими
та
ефективними
протисудомними
засобами.

Вони
захищали тварин
від
генералізованих
тоніко-клонічних
та меншою
мірою − від
клонічних
епілептичних
нападів, а
також
зупиняли або
зменшували частоту
хронічно
рецидивуючих
парціальних
нападів у
тварин з
алюмінієвими
імплантатами.
Не спостерігалося
толерантності
(тобто послаблення
протисудомної
активності)
щодо тоніко-клонічних
нападів при
щоденному застосуванні
окскарбазепіну
або МГП у тварин
упродовж
5 днів або
4 тижнів.

Клінічна
ефективність

Окскарбазепін
застосовують
як протиепілептичний
препарат як у
монотерапії,
так і в
комбінованій
терапії і
може
замінити інші
протиепілептичні
препарати,
які не забезпечують
недостатнього
контролю
нападів.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
перорального
застосування
окскарбазепін
повністю всмоктується
та значною
мірою
метаболізується
до його
фармакологічно
активного метаболіту
(МГП).

Після
одноразового
прийому дози
600 мг
окскарбазепіну
здоровими
добровольцями
чоловічої
статі натще
середнє
значення Cmax МГП
становило 34 мкмоль/л
з
відповідною
медіаною tmax 4,5 години.

У здорових
осіб
чоловічої
статі було
проведено
дослідження
балансу маси,
яке продемонструвало,
що лише
2 %
загальної
радіоактивності
у плазмі крові
було
зумовлено
незміненим
окскарбазепіном,
приблизно 70 % – МГП, а
решта –
незначними
другорядними
метаболітами,
які швидко
виводяться.

Їжа не
впливає на
швидкість та
ступінь всмоктування
окскарбазепіну.
Отже, Оксапін®
можна
приймати
незалежно
від вживання
їжі.

Розподіл.

Очікуваний
об’єм
розподілу МГП
становить
49 літрів.

Приблизно
40 % МГП
зв’язується
з білками сироватки
крові, в
основному з
альбуміном. У
терапевтичному
діапазоні
ступінь
зв’язування
не залежить
від
концентрації
окскарбазепіну
в сироватці
крові.
Окскарбазепін
та МГП не
зв’язуються
з
альфа-1-кислим
глікопротеїном.

Окскарбазепін
та МГП
проникають
через плаценту.
В одному
випадку було
зареєстровано
подібні
концентрації
МГП у плазмі
крові
новонародженого
та матері.

Біотрансформація.

У печінці
окскарбазепін
за допомогою
цитозольних
ферментів
швидко
перетворюється
у
фармакологічно
активний
метаболіт
(МГП), який
зумовлює фармакологічний
ефект
препарату.
Надалі МГП
метаболізується
шляхом
кон’югації з глюкуроновою
кислотою.
Невеликі
кількості (4 %
від дози)
окислюються
до
фармакологічно
неактивного
метаболіту (10,
11-дигідроксипохідного,
ДГП).

Виведення.

Окскарбазепін
виводиться з
організму головним
чином у
вигляді
метаболітів,
переважно
нирками.
Більше 95 %
дози
виводиться
із сечею,
причому
менше 1 % – у
вигляді
незміненого
окскарбазепіну.
Виведення з
калом
становить
менше 4 %
прийнятої
дози.
Приблизно 80 %
дози
виводиться
із сечею у
вигляді
глюкуронідів
МГП (49 %) або
незміненого
МГП (27 %), тоді як
кількість
неактивного
ДГП
становить
приблизно 3 %,
а кон’югатів окскарбазепіну
– 13 % дози.

Окскарбазепін
швидко
виводиться з
плазми крові
з очевидними
значеннями
періоду напіврозпаду
між 1,3 та
2,3 годинами.
На противагу
від
окскарбазепіну,
очевидний
період напіврозпаду
МГП у плазмі
крові
становить у
середньому
9,3±1,8 години.

Пропорційність
дози.

Стаціонарні
плазмові
концентрації
МГП у пацієнтів
досягаються
протягом
2–3 днів при
прийомі
окскарбазепіну
двічі на
добу. У стаціонарному
стані
фармакокінетика
МГП є
лінійною та
демонструє
пропорційність
дози в
діапазоні
доз
300–2400 мг/добу.

Особливі
групи
пацієнтів.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки.

Фармакокінетика
та
метаболізм
окскарбазепіну
та МГП були
оцінені у
здорових
добровольців
та у
пацієнтів з
порушенням
функції
печінки
після
одноразового
перорального
прийому дози
900 мг.
Порушення
функції печінки
легкого та
помірного
ступеня не впливають
на
фармакокінетику
окскарбазепіну
та МГП.
Фармакокінетику
окскарбазепіну
не
досліджували
у пацієнтів
із тяжкими
порушеннями
функції
печінки.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок.

Існує
лінійна
залежність
між
кліренсом
креатиніну
та нирковим
кліренсом
МГП. У пацієнтів
з
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну <
30 мл/хв) після
одноразового
прийому 300 мг
окскарбазепіну
період
напіввиведення
МГП
збільшувався
на 60–90 %
(16–19 годин), а AUC
збільшувався
у 2 рази
порівняно з
дорослими
пацієнтами з нормальною
функцією
нирок
(10 годин).

Діти.

Фармакокінетику
окскарбазепіну
оцінювали у
пацієнтів
дитячого
віку, які
приймали його
в діапазоні
доз
10–60 мг/кг/добу.
Кліренс МГП з
поправкою на
масу тіла
знижується, оскільки
вік та маса
збільшуються,
наближаючись
до
показників
дорослих
пацієнтів.

Кліренс
за середньою
масою тіла у
дітей віком
від 4 до
12 років
приблизно на 40 %
вищий за
кліренс у
дорослих
пацієнтів.
Отже,
очікується,
що вплив МГП
у цих дітей
буде приблизно
на 2/3 вищим, ніж
у дорослих
при лікуванні
подібною
дозою,
скоригованою
з урахуванням
маси тіла. Зі
збільшенням
маси тіла у
пацієнтів у
віці від 13
років,
очікується,
що кліренс
МГП з
поправкою на
масу тіла
досягне значень
дорослих
осіб.

Вагітність.

Дані, отримані
в обмеженої
кількості
жінок, вказують
на поступове
зниження
плазмових рівнів
МГП протягом
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Пацієнти
літнього
віку.

Після
прийому
окскарбазепіну
одноразово
(300 мг) і
повторно
(600 мг/доба)
добровольцями
літнього
віку
(60–82 років)
максимальні
плазмові концентрації
та значення AUC
для МГП були
на 30–60 % вищими,
ніж у
добровольців
молодшого віку
(18–32 років).
Порівняння
показників
кліренсу
креатиніну у
добровольців
молодшого та
літнього
віку
вказують на те,
що така
відмінність
пов’язана з
віковим зменшенням
кліренсу
креатиніну.
Немає потреби
в особливих
рекомендаціях
щодо дозування,
оскільки
терапевтичні
дози лікар підбирає
індивідуально.

Стать.

Не
спостерігалося
жодних
фармакокінетичних
відмінностей
залежно від
статі у
дітей,
дорослих або
осіб літнього
віку.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Для
лікування
парціальних
нападів із
вторинно
генералізованими
тоніко-клонічними
нападами або
без них як
монотерапія
або додаткова
терапія у
дорослих та
дітей віком
від 6 років.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
окскарбазепіну,
еслікарбазепіну
або до
будь-яких
допоміжних
речовин
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Індукція
ферментів.

Окскарбазепін
та його
фармакологічно
активний
метаболіт
(моногідроксипохідне,
МГП) є
слабкими in vitro та in vivo
індукторами
ферментів CYP3A4 і CYP3A5
цитохрому P450,
відповідальних
за
метаболізм
дуже великої
кількості
препаратів,
зокрема
дигідропіридинових
антагоністів
кальцію
(наприклад
фелодипіну),
імунодепресантів
(наприклад,
циклоспорину,
такролімусу),
оральних контрацептивів
(див. нижче) та
деяких інших
протиепілептичних
лікарських
засобів (наприклад,
карбамазепіну),
що
призводить
до зниження
плазмових
концентрацій
цих
лікарських засобів
(у Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших протиепілептичних
лікарських
засобів).

Оскільки in vitro окскарбазепін
та МГП є
слабкими
індукторами
УДФ-глюкуронілтрансфераз
(вплив на
особливі
ферменти в
цьому класі
невідомий), in vivo вони можуть мати
незначний
індукуючий
вплив на
метаболізм
лікарських
засобів, які
виводяться
головним
чином за
допомогою
кон’югації
із
залученням
УДФ-глюкуронілтрансферази.
На початку
лікування
окскарбазепіном
або при зміні
його
дозування
може
знадобитися
2–3 тижні
для
досягнення
нового рівня
індукції.

У
випадку
відміни
терапії
окскарбазепіном
може
виявитися
необхідним
зменшення дози
супутніх препаратів,
рішення про
яке слід
приймати на
основі
клінічного
та/або
лабораторного
спостереження
за плазмовим
рівнем
препарату. Індукція,
імовірно,
поступово
знижується через
2–3 тижні
після
відміни
терапії.

Гормональні
контрацептиви.

Показано,
що
окскарбазепін
впливає на
два компоненти
оральних
контрацептивів:
етинілестрадіол
та
левоноргестрел.
Середні
значення AUC
етинілестрадіолу
та
левоноргестрелу
знижувалися
на 48–52 % та 32–52 %
відповідно.
Інші
гормональні
контрацептиви
не вивчали.
Отже,
супутній
прийом окскарбазепіну
із
гормональними
контрацептивами
може
призвести до
неефективності
цих засобів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Необхідно
застосовувати
інший надійний
метод
контрацепції.

Пригнічення
ферментів.

Окскарбазепін
та МГП
пригнічують
CYP2C19. Отже, при
одночасному
застосуванні
високих доз окскарбазепіну
з
лікарськими
засобами, які
в основному
метаболізуються
за допомогою
CYP2C19 (наприклад,
фенітоїн),
може виникнути
взаємодія
між ними.
Плазмові
рівні фенітоїну
підвищувалися
на 40 % при
призначенні
окскарбазепіну
у дозах, які
перевищували
1200 мг/добу (у
Таблиці 1
викладені
результати
стосовно
інших
протисудомних
препаратів).
У такому
випадку може
бути необхідним
зниження
дози
фенітоїну,
який застосовують
супутньо
(див. розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

Протиепілептичні
лікарські
засоби.

Потенційні
взаємодії між
окскарбазепіном
та іншими протиепілептичними
лікарськими засобами
оцінювали в ході
клінічних досліджень.
Інформація
про вплив цих
взаємодій на
середні
значення AUC та Cmin
викладена в
Таблиці 1.

Таблиця
1.

Інформація
про
взаємодію
протиепілептичних
препаратів з окскарбазепіном.

Протиепілептичний
лікарський
засіб

Вплив
окскарбазепіну
на
протиепілептичний
лікарський
засіб, Сmin

Вплив
протиепілептичного
лікарського
засобу на
МГП

AUC

Одночасне
застосування

Концентрація

Концентрація

Карбамазепін

Зниження
на 0–22 %

(підвищення
рівня
карбамазепіну-епоксиду
на 30 %)

Зниження
на 40 %

Клобазам

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Фелбамат

Не
досліджували

Вплив
відсутній

Ламотриджин

Вплив
відсутній

Вплив
відсутній

Фенобарбітон

Підвищення
на 14–15 %

Зниження
на 30–31 %

Фенітоїн

Підвищення
на 0–40 %

Зниження
на 29–35 %

Вальпроєва
кислота

Вплив
відсутній

Зниження
на 0–18 %

Було
показано, що
сильнодіючі
індуктори ферментів
цитохрому P450
(наприклад,
карбамазепін,
рифампіцин,
фенітоїн та
фенобарбітал)
знижують
рівні МГП у
плазмі крові
(на 29–49 %) дорослих
осіб.

Тому
необхідний
моніторинг
рівнів плазми
та/або
корекція
дози, якщо
один або
декілька цих
лікарських
засобів
застосовувати
разом з
окскарбазепіном.

У
дітей віком
4–12 років
кліренс МГП
збільшувався
приблизно на
35 % при
прийомі
одного з
трьох
протиепілептичних
препаратів,
індукторів
ферментів,
порівняно з
монотерапією.
Комбінована
терапія
окскарабазепіну
із ламотриджином
призводила
до
підвищення ризику
виникнення
небажаних
явищ (нудоти, сонливості,
запаморочення
та головного
болю).

При
одночасному
прийомі з
окскарбазепіном
одного або
декількох
протиепілептичних
препаратів
можна
розглянути в
індивідуальному
порядку
можливість
корегування
дози
протиепілептичних
препаратів
та/або
корегування
дози
окскарбазепіну.
Це особливо
стосується
пацієнтів
дитячого
віку, які одночасно
отримували
ламотриджин.

При
прийомі
окскарбазепіну
самоіндукція
ферментів не
спостерігалася.

Взаємодії
з іншими
лікарськими
засобами.

Циметидин,
еритроміцин,
вілоксазин,
варфарин та
декстропропоксифен
не впливали
на
фармакокінетику
МГП.

Взаємодія
між
окскарбазепіном
та препаратами
ІМАО
теоретично
можлива з
огляду на структурний
зв’язок
окскарбазепіну
з трициклічними
антидепресантами.

Трициклічні
антидепресанти

Не
спостерігалося
клінічно
значущих взаємодій
при
проведенні
клінічних
досліджень.

Фармакодинамічні
взаємодії

Сумісне
застосування
препаратів
літію з окскарбазепіном
може
підвищувати
нейротоксичність.

Особливості
застосування.

Підвищена
чутливість.

Реакції
гіперчутливості,
включаючи
реакції І
класу та інші
реакції
гіперчутливості,
були зареєстровані
під час
лікування
окскарбазепіном.
Якщо
розвиваються
такі
симптоми, прийом
Оксапіну
слід
припинити і
перейти на лікування
іншим
протиепілептичним
препаратом.

Повідомляли
про реакції
підвищеної
чутливості негайного
типу (I клас),
включаючи
висипання,
набряк,
свербіж,
кропив’янку,
ангіоневротичний
набряк та анафілаксію
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Випадки
анафілаксії
та
ангіоневротичного
набряку із
залученням
гортані, голосової
щілини, губ
та повік,
виникали як
після
прийому
першої, так і
після прийому
наступних
доз
окскарбазепіну.
Якщо у пацієнта
розвиваються
такі реакції
після
прийому
окскарбазепіну,
його слід
відмінити та
розпочати
альтернативне
лікування.

Пацієнтів,
у яких
спостерігалися
реакції підвищеної
чутливості
до
карбамазепіну,
потрібно
проінформувати
про те, що
приблизно у
25–30 %
таких осіб
можливе
виникнення
реакцій підвищеної
чутливості
(наприклад,
тяжкі шкірні
реакції) при
прийомі
окскарбазепіну
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Реакції
підвищеної
чутливості,
включаючи
реакції мультиорганної
гіперчутливості,
можливі і в пацієнтів
без
підвищеної
чутливості
до карбамазепіну
в анамнезі.
Подібні
реакції можуть
поширюватися
на шкіру,
печінку, кровоносну
та
лімфатичну
систему та
інші органи,
або окремо,
або разом у
вигляді
системної
реакції (див.
розділ
«Побічні
реакції»). У
цілому при
появі ознак
та симптомів,
що вказують
на реакції
підвищеної
чутливості,
Оксапін®
слід
відмінити
негайно.

Дерматологічні
ефекти.

При
застосуванні
окскарбазепіну
дуже рідко
повідомляли
про серйозні
шкірні реакції,
в тому числі
синдром
Стівенса–Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз (синдром
Лайєлла) та
мультиформну
еритему. Пацієнтам
із
серйозними
шкірними
реакціями може
бути
потрібна
госпіталізація,
оскільки ці
стани можуть
загрожувати
життю та в
дуже рідкісних
випадках
можуть бути
летальними. Випадки
серйозних
шкірних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
окскарбазепіну,
мали місце як
у дітей, так і
в дорослих.
Медіана часу
до їх появи
становила 19
днів. Є окремі
повідомлення
про випадки
рецидиву
серйозних шкірних
реакцій при
повторному
призначенні
окскарбазепіну.
Пацієнтів, у
яких виникають
побічні
реакції з
боку шкіри на
тлі лікування
окскарбазепіном,
слід одразу
обстежити та
негайно
відмінити
Оксапін®. У
випадку відміни
окскарбазепіну
необхідно
приділити
увагу його
заміні
іншими
протиепілептичними
засобами для
уникнення
нападів. Окскарбазепін
не слід
призначати
повторно тим
пацієнтам, у
яких він був
відмінений
через
реакції
підвищеної
чутливості
(див. розділ
«Протипоказання»).

Алель НLА-В*1502 –
у китайських,
тайських та
інших азіатських
популяціях.

Було
показано, що
наявність
людського
лейкоцитарного
антигену
(НLА)-В*1502 в осіб
китайського
та тайського
походження
тісно пов’язано
із ризиком
розвитку
таких тяжких
шкірних
реакцій, як
синдром
Стівенса —
Джонсона
(ССД) та
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН), при
лікуванні
карбамазепіном.
Оскільки
хімічна
структура
окскарбазепіну
подібна до
карбамазепіну,
не виключено,
що пацієнти
із наявністю
(НLА)-В*1502-алеля
також мають
ризик
виникнення
ССД/TЕН при
лікуванні
окскарбазепіном.
Деякі дані
свідчать про
існування
такого
зв’язку для
окскарбазепіну.
Поширеність
носійства
(НLА)-В*1502
становить близько
10 % серед
китайського
та тайського
населення.
Якщо можливо,
цих осіб слід
перевіряти
на носійство
цього алеля
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненою
речовиною.
Якщо
результати
тестування
пацієнтів китайського
та тайського
походження
вказують на
наявність
(НLА)-В*1502-алеля,
застосування
окскарбазепіну
можливе, лише
коли користь
перевищує
ризик.

Через
поширеність
цього алеля в
інших азіатських
популяціях
(наприклад,
понад 15 % на Філіппінах
і в Малайзії)
може бути
доцільним
генетичне
тестування
пацієнтів
груп ризику.
Поширеність
носійства
(НLА)-В*1502-алеля є
незначною (<1%),
наприклад, в
осіб європейського
походження,
представників
африканського
та
латиноамериканського
населення, а
також у
японців та
корейців.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції,
які несуть
цей алель.
Оскільки
людина є
носієм двох
копій кожної
хромосоми,
навіть
наявність
однієї копії
(НLА)-В*1502-алеля
може бути
достатньою
для
збільшення
ризику ССД.
Таким чином,
відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту
алеля.

Алель
НLА-А*3101 – у осіб
європейського
чи
японського
походження.

Людський
лейкоцитарний
антиген
(НLА)-А*3101 може
бути
фактором
ризику для
розвитку
таких несприятливих
шкірних
реакцій як
ССД/ТЕН, висип
з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS),
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(АGЕР) та макулопапулярний
висип у осіб
європейського
чи
японського
походження.

Поширеність
цього алеля
дуже
відрізняється
в різних
етнічних
популяціях.
Поширеність
у
європейського
населення
становить
приблизно 2–5%
і близько 10% у
населення
Японії.

Наявність
алелі HLA-A*3101 може
підвищувати
ризик розвитку
шкірних
реакцій,
спричинених
карбамазепіном
(переважно
менш тяжких),
з 5,0% у загальній
популяції до
26,0% серед осіб
європейського
походження,
тоді як її
відсутність
може знижувати
ризик з 5,0% до 3,8%.

Алель
HLA-A*3101 - інші
походження

За
оцінками,
поширеність
цього алеля
становить
менше 5% у
більшості
населення
Австралії,
Азії, Африки
та Північної
Америки, за деякими
винятками в
межах 5–12%.
Частота вище
15% була
оцінена в
деяких
етнічних
групах
Південної
Америки
(Аргентина і
Бразилія),
Північної
Америки
(племена
Навахо й
Сіокс, в
Мексиці –
Санора Сері)
і Південної
Індії (Таміл
Наду), а також
від 10% до 15% в
інших
корінних
етнічних
групах у цих
же регіонах.

Частота
алеля вказує
на відсоток
хромосом у
популяції, які
несуть цей
алель.
Оскільки
людина є носієм
двох копій
кожної
хромосоми,
навіть наявність
однієї копії HLA-A*3101 -
алеля може
бути достатнім
для
збільшення
ризику ССД.
Таким чином,
відсоток
пацієнтів,
які можуть
бути в групі
ризику, майже
вдвічі
перевищує
частоту
алеля.

Немає
достатніх
даних, які б
підтверджували
рекомендацію
щодо
проведення
скринінгу HLA-A*3101
перед
початком
лікування
карбамазепіном
або хімічно
спорідненими
сполуками.

Якщо
відомо, що
пацієнти
європейського
чи
японського
походження є
носіями
алеля HLA-A*3101,
прийом
окскарбазепіну
чи
хімічно-споріднених
сполук
можливий
тільки тоді,
коли користь
від терапії
перевищує
ризики.

Обмеження
генетичного
скринінгу.

Результати
генетичного
скринінгу не
заміщають
належного
моніторингу
стану та лікування
пацієнта. У
багатьох
пацієнтів азіатського
походження з
наявністю HLA-B*1502,
які отримують
лікування
окскарбазепіном,
не розвивається
ССД/ТЕН, а у
пацієнтів з відсутністю
HLA-B*1502 будь-якої
етнічної групи
все одно може
розвинутися
ССД/ТЕН.
Ситуація є
подібною для
носіїв алеля
HLA-A*3101, щодо ризику
ССД, ТЕН,
DRESS, AGEP або
макулопапульозного
висипу. Розвиток
цих
серйозних
шкірних
реакцій та пов’язана
з ними
захворюваність
може підвищуватися
внаслідок
впливу інших
можливих
факторів
таких як
доза, дотримання
режиму,
супутні
препарати,
супутні
захворювання
та рівень
дерматологічного
моніторингу
не вивчалися.

Інформація
для медичних
працівників

Якщо
проводиться
тестування
на наявність
алеля HLA-B*1502,
рекомендується
генотипування
HLA-B*1502 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є
позитивним,
якщо виявлено
один або два
алелі HLA-B*1502, і
негативним, якщо
не виявлено
жодного
алеля HLA-B*1502.
Аналогічно,
якщо
проводиться
тестування
на наявність
алеля HLA-A*3101,
рекомендується
генотипування
HLA-A*3101 з високою
роздільною
здатністю.
Тест є
позитивним, якщо
виявлено
один або два
алелі HLA-A*3101, і
негативним,
якщо не
виявлено
жодного
алеля HLA-A*3101.

Ризик
загострень
нападів.

При
застосуванні
окскарбазепіну
повідомляли
про ризик
загострення
судомних нападів.
Даний ризик
характерний
для дітей,
але також
може мати
місце і у
дорослих. У випадку
загострення
судомних
нападів прийом
окскарбазепіну
необхідно
припинити.

Гіпонатріємія.

У 2,7 %
пацієнтів,
які
отримували окскарбазепін,
спостерігалося
зниження рівня
натрію в
сироватці
крові нижче
125 ммоль/л, яке
було
зазвичай
безсимптомним
та не потребувало
корекції
лікування.
Клінічні дані
свідчать про
те, що рівні
натрію у сироватці
крові
пацієнта
нормалізуються
після зниження
дози
окскарбазепіну
чи його
відміни або
внаслідок
застосування
відповідного
консервативного
лікування
(наприклад обмеження
споживання
рідини). У
пацієнтів із
захворюваннями
нирок в
анамнезі,
пов’язаними
з низьким
рівнем
натрію
(наприклад, синдром
невідповідної
секреції
АДГ), або у
пацієнтів, які
одночасно
отримували
препарати, що
знижують
рівень
натрію у
сироватці
крові (наприклад
діуретики,
десмопресин),
а також НПЗП
(наприклад
індометацин),
слід
визначити вміст
натрію у
сироватці
крові до
початку терапії
окскарбазепіном.
У подальшому
вміст натрію
у сироватці
крові слід
визначити приблизно
через 2 тижні
і потім – 1 раз
на місяць
упродовж
перших трьох
місяців
терапії або
залежно від
клінічної
потреби.
Фактори
ризику
гіпонатріємії
особливо
стосуються
пацієнтів
літнього
віку. Щодо
пацієнтів,
які отримують
терапію
окскарбазепіном
і мають
приймати
засоби, що
знижують
рівень натрію,
то необхідно
дотримуватися
аналогічного
підходу до
моніторингу
вмісту натрію
у сироватці
крові. В
цілому слід
контролювати
вміст натрію
у сироватці
крові тих
пацієнтів, які
мають
клінічні
прояви
гіпонатріємії
на тлі
терапії
окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні
реакції»). В
інших
пацієнтів
оцінювати
даний
показник
можна у
рамках їх стандартних
лабораторних
досліджень.

Існуюча
серцева
недостатність

У всіх
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
необхідно
контролювати
масу тіла для
виявлення
факту
затримки
рідини. У
випадку затримки
рідини або
погіршення
функції серця
слід
перевірити
рівень
натрію у сироватці
крові. Якщо
спостерігається
гіпонатріємія,
то обмеження
кількості води
є важливим
заходом
лікування.
Оскільки в
дуже
рідкісних
випадках
окскарбазепін
може
призводити
до порушення
серцевої провідності,
варто дуже
уважно
спостерігати
за
пацієнтами,
які в
анамнезі
мають порушення
провідності
(наприклад,
атріовентрикулярну
блокаду,
аритмію).

Гіпотиреоз

Гіпотиреоз
–побічна реакція,
що виникає
нечасто (див.
розділ
«Побічні реакції»)
при
застосуванні
окскарбазепіну.
Зважаючи на
важливість гормонів
щитовидної
залози для
дитячого розвитку
після
народження,
доцільно
проводити
тест на функцію
щитовидної
залози перед
початком
терапії
окскарбазепіном
у
педіатричній
популяції.

Функція
печінки.

Повідомляли
про дуже
рідкісні
випадки гепатиту,
який у
більшості
випадків
регресував
зі
сприятливим
прогнозом.
При підозрі
на
захворювання
печінки слід
оцінити її
функцію і
розглянути
можливість
відміни
терапії
окскарбазепіном.
Слід
виявляти
обережність
при
лікуванні пацієнтів
із тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Функція
нирок.

У
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
терапію окскарбазепіном
рекомендується
проводити з
обережністю,
особливо на
початку
лікування та
при титруванні
дози. Може
бути необхідним
проведення
моніторингу
рівня МГП у
плазмі крові
(див. розділи
«Фармакологічні
властивості»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Гематологічні
ефекти.

Рідко
повідомляли
про
агранулоцитоз,
апластичну
анемію і
панцитопенію,
що
спостерігалися
у пацієнтів,
які
отримували
лікування
окскарбазепіном
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
При розвитку
будь-якої
ознаки
вираженого
пригнічення
функції
кісткового
мозку слід
розглянути
можливість
відміни
лікарського
засобу.

Суїцидальна
поведінка.

Повідомляли
про
суїцидальні думки
та поведінку
у пацієнтів,
які отримували
протиепілептичні
лікарські
засоби за
різними
показаннями.
Метааналіз
рандомізованих
плацебо-контрольованих
досліджень
антиепілептичних
лікарських
засобів
також
продемонострував
невелике підвищення
ризику суїцидальних
думок та
поведінки.
Механізм
цього ризику
невідомий, а
наявні дані
не виключають
можливості
підвищення
ризику при прийомі
окскарбазепіну.
Протягом
терапії окскарбазепіном
слід
проводити
моніторинг
щодо ознак
суїцидальних
думок та
поведінки та
у разі
необхідності
призначати
відповідне
лікування.
Пацієнтам (та
особам, які
про них піклуються)
слід
рекомендувати
звернутися
за медичною
допомогою
при появі
суїцидальних
думок або
поведінки.

Гормональні
контрацептиви.

Пацієнтки
репродуктивного
віку повинні бути
попереджені,
що сумісний
прийом окскарбазепіну
із
гормональними
контрацептивами
може
призводити
до
неефективності
такого виду
контрацепції
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).
При
застосуванні
окскарбазепіну
рекомендовані
інші види
контрацепції.

Алкоголь.

Вживання
алкогольних
напоїв на тлі
терапії
окскарбазепіном
може
спричинити
кумулятивний
седативний
ефект.

Відміна
терапії.

Як і при
застосуванні
всіх
протиепілептичних
лікарських
засобів,
Оксапін®
слід відміняти
поступово
для
мінімізації
ризику збільшення
частоти
нападів.

Моніторинг
рівня у
плазмі крові.

Хоча кореляція
між дозуванням
та вмістом оксакарбазепіну
у плазмі крові,
а також між даним
показником та
клінічною ефективністю
або переносимістю
терапії є досить
незначною, моніторинг
рівня препарату
у плазмі крові
може бути корисним
у наступних ситуаціях
(щоб виключити
недотримання
режиму прийому
чи у випадках,
коли слід очікувати
зміни кліренсу
МГП):

- зміни у
функції
нирок (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

-
період
вагітності
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

-
одночасне
застосування
з
препаратами,
що індукують
ферменти
печінки (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку та
протизаплідні
заходи

Окскарбазепін
може призвести
до порушення
терапевтичного
ефекту
пероральних
контрацептивів,
що містять
етинілестрадіол
та
левоноргестрел
(див. розділ «Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Під час
лікування окскарбазепіном
жінкам зі
збереженим
репродуктивним
потенціалом
слід
рекомендувати
застосовувати
високоефективні
засоби
контрацепції
(перевагу
слід
надавати
негормональним
засобам контрацепції,
наприклад,
внутрішньоматковим
імплантам).

Вагітність.

Загальний
ризик,
пов’язаний з
епілепсією та
протиепілептичними
лікарськими
засобами.

Збільшений
ризик
вроджених
вад розвитку був
відзначений
у жінок, які
отримували
політерапію
протиепілептичними
засобами,
особливо у
випадках, коли
до її складу
входили
вальпроати.
Однак ефективну
протиепілептичну
терапію не
слід
переривати у
період
вагітності,
оскільки
загострення
хвороби
шкодить як
матері, так і
плоду.

Ризик,
пов’язаний з
окскарбазепіном.

Існує
достатня
кількість
даних щодо
застосування
окскарбазепіну
вагітним
жінкам (300–1000
результатів
вагітності).
Однак дані
щодо зв’язку
між
застосуванням
окскарбазепіну
і вродженими
вадами розвитку
обмежені. Не
відзначено
збільшення
загальної
частоти вад розвитку
при
застосуванні
окскарбазепіну
порівняно з
такою у
загальній
популяції (2–3 %).
Проте не
можна
повністю
виключити
помірний
тератогенний
ризик. Результати
дослідження
ризику
розладів нервової
системи у
дітей, які
піддавались
впливу
окскарбазепіну
під час
внутрішньоутробного
розвитку, є
суперечливими,
і такий ризик
не можна
виключити.

Дані
обсерваційного
популяційного
реєстрового
дослідження,
проведеного
в країнах
Північної
Європи,
свідчать про
підвищений
ризик
народження
дітей з малою
масою тіла
для гестаційного
віку
(визначається
як маса тіла
при
народженні
нижча за 10-й
процентиль відповідно
до статі та
гестаційного
віку) після
внутрішньоутробного
впливу
окскарбазепіну.
Ризик
народження
дітей з малою
масою тіла
для
гестаційного
віку у жінок
з епілепсією,
які
отримували
лікування
окскарбазепіном,
становив 15,2%
порівняно з 10,9%
у жінок з епілепсією,
які не
отримували
лікування
протисудомними
лікарськими
засобами.

З
огляду на
вищезазначене
необхідно
мати на увазі:

• якщо
жінка, яка
отримує
окскарбазепін,
завагітніла
або планує
вагітність,
слід уважно
повторно
оцінити
необхідність
застосування
цього
препарату.
Варто
призначати
мінімальні
ефективні
дози
окскарбазепіну
та у разі
можливості
віддавати
перевагу
монотерапії
принаймні
протягом
перших трьох
місяців
вагітності.
Потенціал
вроджених
вад розвитку
в жінок, які
отримували
комбіновану
терапію, вищий,
ніж у тих, хто
отримує
монотерапію;

• протягом
вагітності не
можна переривати
ефективне протиепілептичне
лікування окскарбазепіном,
оскільки загострення
хвороби є дуже
шкідливим як для
матері, так і для
плода.

Моніторинг
та
профілактика.

Деякі
протиепілептичні
лікарські
засоби
можуть
спричиняти
дефіцит
фолієвої кислоти,
що, можливо,
впливатиме
на появу
аномалій
плода.
Рекомендований
прийом
добавок із
фолієвою
кислотою до
та протягом
вагітності.
Оскільки
ефективність
прийому
таких добавок
не доведена,
можна
запропонувати
спеціальне
антенатальне
діагностування
навіть тим
жінкам, які
додатково
отримують
фолієву
кислоту.

Дані,
отримані в
обмеженої
кількості
жінок,
вказують на
те, що
плазмові
рівні
активного
метаболіту
окскарбазепіну,
10-моногідроксипохідного
(МГП),
протягом
вагітності
можуть
поступово
знижуватися.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
клінічної
відповіді у жінок,
які
отримують
терапію
окскарбазепіном
упродовж
вагітності
для
забезпечення
належного
контролю над
нападами.
Слід розглядати
необхідність
визначення
змін концентрацій
МГП у плазмі
крові. Якщо
протягом
вагітності
дози
препарату
підвищувалися,
також необхідно
розглянути
можливість
моніторингу
плазмових
рівнів МГП у
післяпологовий
період.

Новонароджені.

Повідомляли
про
порушення
згортання
крові у
новонароджених,
пов’язаних з
індукцією
печінки
протиепілептичними
засобами. Як
запобіжний
захід слід
застосовувати
вітамін K1
протягом
останніх
кількох
тижнів
вагітності
та
новонародженому.

Період
годування
груддю.

Окскарбазепін
та його
активний
метаболіт
(МГП)
проникають у
грудне
молоко. За
деякими
даними,
концентрація
МГП у плазмі
крові
немовлят, які
перебувають
на грудному
вигодовуванні,
становить 0,2–0,8 мкг/мл
— до 5 % від
концентрації
МГП у плазмі
крові матері.
Хоча вплив,
певно,
незначний, не
можна
виключити
ризик для
немовляти.
Тому,
приймаючи
рішення про
необхідність
грудного
вигодовування
при
застосуванні
лікарського
засобу
Оксапін®,
слід
враховувати
як користь
грудного вигодовування,
так і
потенційний
ризик побічних
реакцій у
немовляти.
Якщо дитина
знаходиться
на грудному
вигодовуванні,
потрібно
стежити за
несприятливими
ефектами, такими
як
сонливість і поганий
набір маси
тіла.

Фертильність

Немає
даних про
вплив на
фертильність
у людей.
Дослідження
на тваринах
не показали порушення
фертильності,
але виявили
негативний
вплив на
параметри
репродукційної
функції самок
при
застосуванні
МГП у дозах,
аналогічних із
дозами для
людей.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оксапін
має помірний
вплив на
здатність керувати
автотранспортом
та іншими
механізмами.
Застосування
окскарбазепіну
було
пов’язано з
побічними
реакціями,
такими як
запаморочення,
сонливість,
атаксія,
диплопія,
помутніння зору,
порушення
зору,
гіпонатріємія
та пригнічений
рівень
свідомості
(повний перелік
побічних
реакцій див.
у розділі
«Побічні
реакції»),
особливо на
початку
лікування або
у зв’язку з
підбором
дозування
(частіше під час
фази
титрування
дози). Тому
пацієнти повинні
проявляти
належну
обережність
при керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

У
разі
монотерапії
та
додаткової
терапії лікування
окскарбазепіном
починається
з клінічно
ефективної
дози,
розділеної
на два застосування.
Дозу можна
збільшити
залежно від
клінічної
відповіді
пацієнта. При
заміні інших
протиепілептичних
лікарських
засобів на
окскарбазепін
слід поступово
знижувати
дозу супутнього
протиепілептичного
препарату(-ів)
на початку
застосування
окскарбазепіну.
Оскільки
загальне
навантаження
на пацієнта
протиепілептичними
лікарськими
засобами
збільшується,
дози
супутніх
протиепілептичних
препаратів,
можливо,
потрібно
зменшити
та/або дозу
окскарбазепіну
потрібно
збільшувати
більш
повільно (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Моніторинг
терапевтичного
ефекту.

Терапевтичний
ефект
окскарбазепіну
в основному
здійснюється
через
активний метаболіт
10-моногідроксипохідне
(МГП)
окскарбазепіну
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Немає
потреби у
рутинному
контролі
рівня окскарбазепіну
або МГП у
плазмі крові.

Проте
це може бути
корисним у
ситуаціях, коли
очікується
зміна
кліренсу МГП
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

У
таких
ситуаціях
доза
окскарбазепіну
може бути
скорегована
(залежно від
концентрації
у плазмі
крові, що
вимірюється
через 2–4
години після
застосування)
для
підтримки максимальної
концентрації
МГП у плазмі
крові <35
мг/л.

Дорослі.

Монотерапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два
застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшити
з приблизно
тижневими інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на
добу від початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.
Терапевтичні
ефекти
спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Є дані, що
у пацієнтів,
які не
отримують у
даний час
протиепілептичних
лікарських
засобів,
ефективною
дозою окскарбазепіну
у якості
монотерапії
є 1200 мг на добу.
Однак відомо,
що доза 2400 мг
на добу є ефективною
у більш
стійких до
лікування
пацієнтів,
яких
переводять
на
монотерапію
окскарбазепіном
з інших
протиепілептичних
лікарських
засобів.

Максимальна
рекомендована
доза.

У
контрольованих
умовах
стаціонару
підвищення
дози до 2400 мг
на добу було
досягнуто протягом
48 годин.

Додаткова
терапія.

Рекомендована
початкова
доза.

Застосування
окскарбазепіну
слід розпочинати
з дози
600 мг/добу
(8–10 мг/кг/добу),
розділеної
на два застосування.

Підтримуюча
доза.

При
клінічній
необхідності
дозу можна збільшувати
приблизно з
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на 600 мг на
добу від
початкової
дози для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.
Терапевтичні
ефекти
спостерігаються
в діапазоні
доз 600–2400 мг на
добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

Є дані, що
у пацієнтів,
які
отримують
окскарбазепін
у якості
додаткової
терапії, ефективними
є добові дози
від 600 до
2400 мг/добу,
хоча більшість
пацієнтів не
була здатна
переносити
дозу
2400 мг/добу без
зменшення
дози супутніх
протиепілептичних
препаратів,
головним
чином через
небажані
явища з боку
ЦНС.

Не
вивчали
застосування
окскарбазепіну
у добових
дозах вище
2400 мг.

Пацієнти
літнього
віку (віком
від 65 років)

Особливі
рекомендації
щодо режиму
дозування не
потрібні,
оскільки
терапевтичні
дози
підбираються
індивідуально.
Корекція
дози
рекомендована
пацієнтам
літнього віку
з
порушеннями
функцій
нирок
(кліренс креатиніну
менше 30 мл/хв) (див.
інформацію
про
дозування
при нирковій
недостатності
нижче).

Пацієнти із
гіпонатріємією
або ризиком гіпонатріємії.

Необхідний
ретельний
моніторинг
рівнів натрію
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.

Не
потрібна корекція
режиму
дозування
для
пацієнтів з
легкою та
помірною
печінковою
недостатністю.
Застосування
окскарбазепіну
не досліджували
у пацієнтів
із тяжкою
печінковою
недостатністю.
Отже, при
лікуванні
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
слід
проявляти обережність
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Пацієнти
з нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну
менше 30 мл/хв)
терапію окскарбазепіном
слід
розпочинати
з половини звичайної
початкової
дози
(300 мг/добу), яку
підвищують
щонайменше з
тижневими інтервалами
для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

При
підвищенні
дози для
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
може бути
необхідним більш
ретельне
спостереження.

Діти.

Рекомендована
початкова
доза.

Рекомендовано
застосовувати
лікарський
засіб
Оксапін®
дітям віком
від 6 років.

При
монотерапії
та
додатковій
терапії лікування
окскарбазепіном
слід
розпочинати
з дози
8–10 мг/кг/добу,
розподіленої
на два застосування.

Підтримуюча
доза.

При
додатковій
терапії
терапевтичні
ефекти
спостерігаються
при
підтримуючій
дозі
30–46 мг/кг/добу,
досягнутій
протягом
двох тижнів.
Показано, що
цей діапазон
доз окскарбазепіну
був
ефективним
та добре
переносився
дітьми.
Терапевтичні
ефекти
спостерігалися
при середній
підтримуючій
дозі
окскарбазепіну
біля
30 мг/кг/добу.

Максимальна
рекомендована
доза.

При
клінічній
необхідності
доза може збільшуватися
з приблизно
тижневими
інтервалами
не більше ніж
на
10 мг/кг/добу
від початкової
дози до максимальної
дози
46 мг/кг/добу
для
досягнення
очікуваного
терапевтичного
ефекту.

У всіх
категорій
пацієнтів (дорослі,
пацієнти
літнього
віку та діти) у
разі
необхідності
можна
застосовувати
більш низькі
дози
препарату.

Метод
застосування

Препарат
можна застосовувати
незалежно
від прийому
їжі. Таблетки
мають лінію
поділу і
можуть бути
розділені на
дві половини
для того, щоб
пацієнту
було легше
ковтати
таблетку.
Проте
таблетку не
можна ділити
на дві рівні
дози.

Діти.

Окскарбазепін
не
рекомендовано
застосовувати
дітям віком
до 6 років,
оскільки
безпека та
ефективність
не були
належним
чином доведені.

Передозування.

Були
отримані
повідомлення
про окремі випадки
передозування.
Максимальна
прийнята
доза
становила
приблизно
48000 мг.

Симптоми

Симптоми
передозування
можуть
включати
сонливість,
запаморочення,
нудоту,
блювання,
гіперкінезію,
стомлюваність,
гіпонатріємію,
пригнічення
дихання,
подовження
тривалості QТ,
диплопію,
міоз,
розмитість
зору,
атаксію, ністагм,
тремор,
порушення
координації,
судоми,
головний біль,
кому, втрату
свідомості,
дискінезію, агресію,
збудження,
сплутаність
свідомості,
гіпотензію
та диспное.

Лікування

Специфічного
антидоту
немає. Симптоматичне
та
підтримуюче
лікування слід
призначати у
разі
необхідності. Слід
розглянути
питання про
видалення
лікарського
засобу
шляхом
промивання
шлунка та/або
його
інактивації
шляхом
прийому
активованого
вугілля.

Побічні
реакції.

Найчастіше
повідомлялося
про такі
небажані
реакції, як
сонливість,
головний
біль, запаморочення,
двоїння в
очах, нудота,
блювання та
втома, які
виникали
більше ніж у 10 %
пацієнтів.

Категорія
частоти
визначається
таким чином:
дуже часто (≥ 1/10);
часто (≥ 1/100 — < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000 — <
1/100); рідко (≥ 1/10000 — <
1/1000); дуже рідко:
(< 1/10000); невідомо —
неможливо
встановити з
наявних
даних.

З боку
крові та
лімфатичної
системи: нечасто —
лейкопенія; рідко
—
пригнічення кістково-мозкового
кровотворення,
апластична
анемія,
агранулоцитоз,
панцитопенія,
нейтропенія; дуже
рідко —
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
рідко — анафілактичні
реакції; дуже
рідко — реакції
підвищеної
чутливості*.

З боку
ендокринної
системи: часто — збільшення
маси тіла; нечасто
—
гіпотиреоїдизм.

З боку
обміну
речовин і
харчування: часто
—
гіпонатріємія**;
рідко —
синдром
неадекватної
секреції
антидіуретичного
гормону (млявість,
нудота,
запаморочення,
зниження осмолярності
сироватки
(крові),
блювання, головний
біль,
сплутаність
свідомості
або інші
неврологічні
ознаки та
симптоми).

З боку
психіки: часто — збудженість
(наприклад
знервованість),
афективна
лабільність,
сплутаність
свідомості,
депресія,
апатія.

З боку
нервової
системи: дуже
часто — сонливість,
головний
біль,
запаморочення;
часто —
атаксія,
тремор,
ністагм,
порушення
уваги,
амнезія,
розлади
мовлення
(включаючи
дизартрію),
частіше під час
титрування
дози
окскарбазепіну.

З боку
органів зору:
дуже
часто — диплопія;
часто — розмитість
зображення,
порушення
зору.

З боку
органів
слуху та
рівноваги: часто — вертиго.

З
боку
серцево-судинної
системи: нечасто
—
артеріальна
гіпертензія; дуже
рідко — атріовентрикулярна
блокада,
аритмія.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: дуже
часто — нудота,
блювання; часто —
діарея, біль
у животі, запор;
дуже
рідко —
панкреатит
та/або
підвищення
рівня ліпази
та/або
амілази.

З боку
жовчовивідних
шляхів та
печінки:
дуже
рідко — гепатит.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: часто
— висипання,
облисіння,
акне; нечасто
—
кропив’янка; рідко
—
медикаментозна
реакція з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS-синдром),
гострий
генералізований
екзентематозний
пустульоз (AGEP-синдром);
дуже рідко
—синдром
Стівенса —
Джонсона,
токсичний епідермальний
некроліз
(синдром
Лаєлла), ангіоневротичний
набряк,
мультиформна
еритема (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
кістково-м'язової
системи та
сполучної
тканини: рідко —зниження
мінеральної
щільності
кісток, остеопенія,
остеопороз,
переломи***; дуже
рідко — системний
червоний
вовчак.

Системні
порушення та
ускладнення
у місці
введення: дуже часто —
відчуття
підвищеної втомлюваності;
часто —
астенія.

Лабораторні
дослідження: нечасто — підвищення
рівня
печінкових
ферментів, підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові; рідко
— зниження
рівня T4
(клінічна
значущість
незрозуміла).

Травми,
інтоксикації
і
ускладнення
маніпуляцій: нечасто — падіння.

*Реакції
підвищеної
чутливості (включаючи
мультиорганну
гіперчутливість),
які
характеризуються
такими
особливостями
як висипання
та гарячка.
При їх розвитку можливі
порушення
інших
органів або
систем, таких
як
кровоносна
та
лімфатична
системи
(наприклад
еозинофілія,
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
лімфаденопатія,
спленомегалія),
печінка
(наприклад
гепатит,
відхилення
від норми
результатів
функціональних
печінкових
проб), м’язи
та суглоби
(наприклад
набряки у
ділянці
суглобів,
міалгія,
артралгія),
нервова
система
(наприклад
печінкова
енцефалопатія),
нирки
(наприклад,
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит,
протеїнурія),
легені
(наприклад
набряк
легенів,
астма,
бронхоспазм,
інтерстиціальне
захворювання
легенів,
диспное),
ангіоневротичний
набряк.

** Вміст
натрію у
сироватці
крові менше 125 ммоль/л
спостерігається
у 2,7 % пацієнтів,
які лікуються
окскарбазепіном
(див. розділ
«Особливості
застосування»). У більшості
випадків
гіпонатріємія
протікає без
симптомів та
не потребує
лікування.
Дуже рідко
гіпонатріємія асоційована
з такими
ознаками та
симптомами
як судоми,
енцефалопатія,
пригнічений
рівень
свідомості,
сплутаність
свідомості
(додаткові
небажані
ефекти зазначені
також у
розділі
«Порушення з
боку
нервової
системи»),
порушення
зору (наприклад нечіткість
зору),
гіпотиреоїдизм,
блювання та
нудота.
Зниження
рівню натрію
у сироватці
крові в
основному
трапляється
у перші три
місяці
терапії
окскарбазепіном,
хоча були пацієнти
з
сироватковим
рівнем
натрію, що вперше
знижувався
до показника
<125 ммоль/л більше
ніж через 1
рік після
початку
терапії
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

*** Порушення
метаболізму
у кістковій
тканині
спостерігалося
у пацієнтів,
які
отримували
тривалу
терапію
окскарбазепіном.
Механізм, за
допомогою
якого
окскарбазепін
впливає на
метаболізм
кісток,
визначений
не був.

Діти

Загалом
профіль
безпеки у
дітей був
подібним до
такого
профілю у
дорослих.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
велике значення.
Це дає змогу
проводити
моніторинг співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
10 таблеток у
блістері; по
3 блістери у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

КУСУМ
ХЕЛТХКЕР ПВТ
ЛТД/

KUSUM
HEALTHCARE PVT LTD.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

СП-289 (A),
РІІКО
Індастріал
ареа,
Чопанкі,
Бхіваді,
Діст. Алвар
(Раджастан),
Індія/

SP-289 (A),
RIICO Industrial area, Chopanki, Bhiwadi, Dist. Alwar (Rajasthan), India.