ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ДЕКСОБЕЛ

(DEKSOBEL)

Склад:

діюча
речовина: декскетопрофен;

1 таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить
декскетопрофену
трометамолу
еквівалентно
декскетопрофену
25 мг;

допоміжні
речовини:
целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль кукурудзяний,
натрію
крохмальгліколят
(тип А), гліцерол
дибегенат,
покриття Kollicoat IR White
II*.

*Склад
покриття Kollicoat IR White II:
Kollicoat IR, Kollicoat VA64, титану
діоксид (Е 171),
каолін,
натрію лаурилсульфат.

Лікарська
форма. Таблетки, вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: круглі, опуклі
таблетки, вкриті
плівковою
оболонкою,
білого
кольору з
лінією
розлому з
обох боків.

Фармакотерапевтична
група.

Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.
Похідні
пропіонової
кислоти.
Код АТХ M01A E17.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Декскетопрофену
трометамол –
це сіль пропіонової
кислоти, що
чинить
аналгетичну,
протизапальну
та
жарознижувальну
дію і належить
до класу
нестероїдних
протизапальних
засобів
(НПЗЗ).
Механізм її
дії базується
на зменшенні
синтезу
простагландинів
за рахунок
пригнічення
циклооксигенази.
Зокрема,
гальмується
перетворення
арахідонової
кислоти у
циклічні
ендопероксиди
PGG2 та PGH2, з
яких
утворюються
простагландини
PGE1, PGE2, PGF2a, PGD2, а
також
простациклін
PGI2 та
тромбоксани
ТхА2 і ТхВ2.
Крім цього,
пригнічення
синтезу
простагландинів
може впливати
на інші
медіатори
запалення,
такі як кініни,
що може також
опосередковано
впливати на
основну дію
декскетопрофену.
Пригнічувальна
дія
декскетопрофену
трометамолу
на ізоензими
СОХ-1 та СОХ-2
була
виявлена у тварин
та людей.
Клінічні
дослідження
показали, що
декскетопрофену
трометамол
чинить
ефективну
знеболювальну
дію, яка
розвивається
через 30
хвилин після
застосування
лікарського
засобу і
триває 4‑6
годин.

Фармакокінетика.

Після
перорального
застосування
декскетопрофену
трометамолу
максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax)
досягається
у середньому
через
30 хвилин (15‑60 хвилин).
Час розподілу
та період
напіввиведення
декскетопрофену
трометамолу
становлять 0,35
та 1,65 години
відповідно.
За рахунок
високого
ступеня
зв’язування
з білками плазми
крові (99 %)
середній
об’єм
розподілу декскетопрофену
трометамолу
становить менше
0,25 л/кг.
Виведення
декскетопрофену
трометамолу
відбувається
в основному
за рахунок
глюкуронізації
і подальшого
виведення
нирками.
Після застосування
декскетопрофену
трометамолу у
сечі
виявляється
тільки
S-(+)-енантіомер,
що доводить
відсутність
його
інверсії в
R-(+)-енантіомер
в організмі
людини.
Дослідження фармакокінетики
багаторазових
доз показали,
що після
останнього
застосування
декскетопрофену
трометамолу
значення площі
під кривою
біодоступності (ППК)
було не вищим,
ніж після
його
одноразового
застосування,
що доводить
відсутність
кумуляції лікарського
засобу.
При застосуванні
декскетопрофену
трометамолу
разом з їжею
значення ППК
не змінюються,
однак
значення Cmax
знижується, а
також
зменшується
швидкість
всмоктування
(збільшується
tmax).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Симптоматична
терапія болю
від легкого до
помірного
ступеня,
наприклад, у
разі кістково-м’язового
болю,
болісних
менструацій
(дисменорея),
зубного болю.

Протипоказання.

-
Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до будь-якого
іншого
нестероїдного
протизапального
засобу (НПЗЗ),
або до
будь-якої з
допоміжних
речовин.

-
Застосування
пацієнтам, у
яких
речовини з подібним
механізмом
дії,
наприклад
ацетилсаліцилова
кислота та
інші НПЗЗ,
спричиняють
напади
бронхіальної
астми,
бронхоспазм,
гострий
риніт або
призводить
до розвитку
поліпів у
носі,
кропив’янки
чи ангіоневротичного
набряку.

-
Відомі
фотоалергічні
або
фототоксичні
реакції під
час
лікування
кетопрофеном
або
фібратами.

-
Кровотеча
або
перфорації у
травному
тракті в
анамнезі,
пов’язані із
застосуванням
НПЗЗ.

-
Активна
фаза
виразкової
хвороби/кровотечі
у травному
тракті,
рецидивуючий
перебіг
виразкової
хвороби/кровотеча
у травному
тракті в
анамнезі.

-
Хронічна
диспепсія

-
Кровотечі
в активній
фазі або
підвищена кровоточивість.

-
Хвороба
Крона або
неспецифічний
виразковий
коліт.

-
Тяжка
серцева
недостатність.

-
Помірне
або тяжке
порушення
функції нирок
(кліренс
креатиніну
< 59 мл/хв).

-
Тяжке
порушення
функції
печінки (10‑15
балів за
шкалою
Чайлда-П’ю).

-
Геморагічний
діатез або
інші
порушення згортання
крові.

-
Тяжка
дегідратація
(внаслідок
блювання, діареї
або
недостатнього
прийому
рідини).

-
ІІІ
триместр
вагітності та період
годування
груддю (див.
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Нижченаведені
взаємодії
лікарських
засобів у
цілому
характеризують
лікарські засоби
класу НПЗЗ.

Небажані
комбінації:

·
Інші
НПЗЗ, у тому
числі
селективні
інгібітори циклооксигенази-2
та
саліцилати у
високих
дозах (≥ 3
г/добу):
застосування
декількох
НПЗЗ одночасно
збільшує
ризик
виникнення
шлунково-кишкових
виразок та
кровотеч за
рахунок синергічної
дії.

·
Антикоагулянти:
НПЗЗ
посилюють
дію антикоагулянтів,
наприклад
варфарину,
через високий
ступінь
зв’язування
декскетопрофену
з білками
плазми крові,
а також
внаслідок пригнічення
функції
тромбоцитів
і пошкодження
слизової
оболонки
шлунка та
дванадцятипалої
кишки. Якщо
одночасного
застосування
не можна
уникнути,
його слід
проводити
під наглядом
лікаря та з
ретельним контролем
відповідних
лабораторних
показників.

·
Гепарин:
підвищується
ризик
кровотеч (через
пригнічення
функції
тромбоцитів
і пошкодження
слизової
оболонки
шлунка та дванадцятипалої
кишки).
Якщо одночасного
застосування
неможливо
уникнути,
його слід проводити
під наглядом
лікаря та з
ретельним
контролем
відповідних
лабораторних
показників.

·
Кортикостероїди:
підвищується
ризик виникнення
пептичних
виразок та
кровотеч у травному
тракті.

·
Препарати
літію (були
повідомлення
щодо кількох
НПЗЗ): НПЗЗ
підвищують
рівень літію
в крові аж до токсичних
значень за
рахунок
зменшення його
виведення
нирками. Тому на
початку
застосування
декскетопрофену,
при корекції
дози або
відміні
лікарського
засобу
необхідно
проконтролювати
рівень літію
у крові.

·
Метотрексат
при
застосуванні
у високих дозах
(від 15
мг/тиждень):
підвищується
рівень метотрексату
в крові за
рахунок
зменшення
його
виведення
нирками, що
призводить
до токсичного
впливу на
систему
крові.

·
Похідні
гідантоїну
та
сульфонаміди:
можливе
посилення
токсичності
цих речовин.

Комбінації,
що вимагають
обережного
застосування:

·
Діуретики,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ),
антибіотики
групи
аміноглікозидів
та
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ:
декскетопрофен
послаблює
дію
діуретичних
засобів та
інших
антигіпертензивних
засобів. У
деяких пацієнтів
із
порушеннями
функції
нирок (наприклад,
при
зневодненні
або у
пацієнтів літнього
віку з
порушеннями
функції
нирок) може
бути подальше
погіршення
функції
нирок при
одночасному
застосуванні
лікарських
засобів, що
пригнічують
дію
циклооксигенази,
інгібіторів
АПФ,
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ та
антибіотиків
групи
аміноглікозидів.
Як правило,
це погіршення
має
оборотний
характер. При
застосуванні
декскетопрофену
одночасно з
будь-яким
діуретичним
засобом треба
бути
впевненим, що
пацієнт не
гідратований,
а під час
лікування
проводити
контроль функції
нирок.

·
Метотрексат
при
застосуванні
у малих дозах
(менше 15
мг/тиждень):
можливе
підвищення токсичної
дії на
систему
крові за
рахунок зменшення
його
виведення
нирками; при
необхідності
застосування
такої
комбінації потрібен
щотижневий
контроль
картини крові,
особливо за
наявності
навіть
незначного
зниження
функції
нирок, а
також у пацієнтів
літнього
віку.

·
Пентоксифілін:
підвищується
ризик кровотеч,
тому
необхідно
спостерігати
за пацієнтом
та
контролювати
час
кровотечі.

·
Зидовудин:
існує ризик
збільшення
токсичного
впливу
зидовудину
на
еритропоез
(токсичний
вплив на
ретикулоцити)
аж до розвитку
тяжкої
анемії через
тиждень
після застосування
НПЗЗ, тому у
перші 1–2
тижні після початку
терапії НПЗЗ
потрібно
проводити контроль
аналізу
крові з
підрахунком
кількості
ретикулоцитів.

·
Похідні
сульфонілсечовини:
НПЗЗ можуть посилювати
гіпоглікемічну
дію
препаратів
сульфонілсечовини
за рахунок їх
витіснення
зі зв’язків з
білками
крові.

Комбінації,
які слід
враховувати
при застосуванні
з лікарським
засобом
Дексобел

·
Бета-адреноблокатори:
може
знижуватись
їх
антигіпертензивна
дія за
рахунок
пригнічення
синтезу
простагландинів.

·
Циклоспорин
та
такролімус:
посилення
токсичної
дії цих
лікарських
засобів на
нирки за
рахунок
впливу НПЗЗ
на синтез
простагландинів;
при
застосуванні
такої
комбінації
необхідний
регулярний
контроль
функції
нирок.

·
Тромболітичні
лікарські
засоби:
підвищений
ризик
кровотеч.

·
Інгібітори
агрегації
тромбоцитів
та селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС):
підвищений
ризик розвитку
шлунково-кишкової
кровотечі.

·
Пробенецид:
підвищення
концентрації
декскетопрофену
у плазмі
крові за
рахунок зниження
рівня його
ренальної
канальцевої секреції
та
глюкуронізації;
у такому випадку
потрібна
корекція
дози
декскетопрофену.

·
Серцеві
глікозиди:
може
підвищуватися
їх концентрація
у плазмі
крові.

·
Міфепристон:
існує
теоретичний
ризик того,
що інгібітори
синтезу
простагландинів
можуть
змінити
ефективність
міфепристону.
Обмежені дані
свідчать про
те, що
одночасне
застосування
НПЗЗ у день
введення
простагландинів
не впливає
негативно на
дію
міфепристону
чи
простагландинів,
а саме на
дозрівання шийки
матки або
здатність
матки до
скорочення, і
не зменшує
клінічну
ефективність
медикаментозного
переривання
вагітності.

·
Антибіотики
хінолінового
ряду:
результати
досліджень
на тваринах
показали, що застосування
антибіотиків
хінолінового
ряду у
високих
дозах у
комбінації з
НПЗЗ підвищує
ризик
розвитку
судом.

·
Тенофовір:
одночасне
застосування
з НПЗЗ може
підвищувати
рівень азоту
сечовини та
креатиніну у
плазмі крові,
тому
необхідно
спостерігати
за функцією
нирок для
контролю
потенційного
синергічного
впливу на їх
функцію.

·
Деферазирокс:
одночасне
застосування
з НПЗЗ може
збільшувати
токсичну дію
на шлунково-кишковий
тракт і
потребує
ретельного
клінічного
моніторингу.

·
Пеметрексед:
одночасне
застосування
з НПЗЗ може
зменшити
виведення з
організму пеметрекседу,
тому слід
дотримуватися
обережності
при введенні
більш
високих доз
НПЗЗ.
Пацієнтам із
легкими та
помірними
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
від 45 до 79 мл/хв)
слід уникати
одночасного
застосування
з НПЗЗ
протягом
2 днів до та 2
днів після
прийому
пеметрекседу.

Особливості
застосування.

Дексобел
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам з
алергічними
реакціями в
анамнезі.
Слід уникати
одночасного
застосування
лікарського
засобу з
іншими НПЗЗ,
у тому числі
з
селективними
інгібіторами
циклооксигенази-2.
Небажані
явища
лікарського
засобу можна
звести до
мінімуму
шляхом застосування
мінімальних
ефективних
доз протягом
якомога
коротшого
проміжку часу,
необхідного
для усунення
симптомів.

Безпека
відносно
шлунково-кишкового
тракту.

При
застосуванні
препаратів
класу НПЗЗ у травному
тракті
можуть
розвинутись
пептичні
виразки з/без
перфорації
та кровотечі
(навіть із
летальним
наслідком).
Ці небажані
явища можуть
виникнути у
будь-який
період
лікування, як
із
симптомами-передвісниками,
так і без них,
і вони не
залежать від
наявності в
анамнезі
тяжких
порушень з
боку травного
тракту. Якщо
при
застосуванні
декскетопрофену
розвинулася
шлунково-кишкова
кровотеча
або пептична
виразка, терапію
препаратом
слід негайно
припинити.

Ризик
розвитку
вищезазначених
небажаних
явищ
підвищується
пропорційно
до збільшення
дози НПЗЗ, а
також у
пацієнтів з
виразкою
шлунка або
дванадцятипалої
кишки в анамнезі
та в осіб
літнього
віку. Під час
застосування
препарату
лікар має
ретельно спостерігати
за станом
пацієнтів,
зважаючи на
можливу
появу
шлунково-кишкових
кровотеч.
Перед
початком
застосування
декскетопрофену
трометамолу
та при
наявності в анамнезі
езофагіту,
гастриту
та/або виразкової
хвороби слід,
як і у разі
застосування
інших НПЗЗ,
упевнитися,
що ці
захворювання
перебувають
у стадії
ремісії. Для
пацієнтів із
наявними симптомами
патології
травного
тракту та з
захворюваннями
травного
тракту в
анамнезі необхідно
проводити
контроль
щодо виникнення
порушень з
боку
травного
тракту, особливо
кровотеч у
травному
тракті.

НПЗЗ слід з
обережністю
призначати
пацієнтам із
захворюваннями
травного
тракту в анамнезі
(виразковий
коліт,
хвороба
Крона), оскільки
існує ризик
їх
загострення.

Для
зменшення
ризику
розвитку
небажаних побічних
реакцій з
боку
травного
тракту лікар
може
призначити
лікарські
засоби, що чинять
захисну дію
на слизову
оболонку травного
тракту
(мізопростол,
інгібітори
протонної
помпи). Це
також
стосується
пацієнтів,
які
потребують
супутнього
призначення
низьких доз
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
засобів, що
підвищують
ризик розвитку
ускладнень з
боку травної
системи.

Пацієнтів
слід
проінформувати,
що про появу
будь-якого
дискомфорту
у ділянці
живота (у
першу чергу –
шлунково-кишкових
кровотеч),
особливо на
початку
лікування,
вони повинні
повідомляти
лікаря.

Безпека
відносно
нирок

Пацієнтам
із
порушенням
функції
нирок лікарський
засіб слід
призначати з
обережністю,
оскільки на
тлі
застосування
НПЗЗ можливе
погіршення
функції
нирок,
затримка рідини
в організмі
та набряки.
Через підвищений
ризик
нефротоксичності
препарат слід
призначати з
обережністю
при лікуванні
діуретиками,
а також
пацієнтам, у
яких можливий
розвиток
гіповолемії.
Під час лікування
пацієнт
повинен
отримувати
достатню
кількість
рідини, щоб
уникнути
зневоднення,
яке може
призвести до
посилення
токсичного
впливу на
нирки.

Як і всі
НПЗЗ,
лікарський
засіб
здатний підвищувати
концентрацію
азоту
сечовини і креатиніну
у плазмі
крові.
Подібно до
інших інгібіторів
синтезу
простагландинів,
його
застосування
може
супроводжуватися
побічними
реакціями з
боку нирок,
що призводять
до
гломерулонефриту,
інтерстиціального
нефриту,
папілярного
некрозу,
нефротичного
синдрому і
гострої
ниркової
недостатності.
Найбільше
порушень
функції нирок
виникає у
пацієнтів
літнього
віку.

Безпека
відносно
печінки

Пацієнтам
із
порушенням
функції
печінки лікарський
засіб слід
призначати з
обережністю.
Як і інші
НПЗЗ,
препарат
може спричиняти
тимчасове і
незначне
підвищення
деяких
печінкових
показників, а
також виражене
підвищення
активності
АСТ і АЛТ. При
відповідному
підвищенні
зазначених
показників
терапію слід
припинити.

Найбільше
порушень
функції
печінки виникає
у пацієнтів
літнього
віку.

Безпека
відносно
серцево-судинної
системи і
мозкового
кровообігу.

Повідомлялося
про випадки
синдрому
Коуніса у
пацієнтів,
які
отримували
лікування декскетопрофеном.
Синдром
Коуніса
визначається
як
серцево-судинні
симптоми,
спричинені
алергічною
або
гіперчутливою
реакцією,
пов’язаною
зі звуженням
коронарних
артерій, що
потенційно
може
призвести до інфаркту
міокарда.

Пацієнтам
з
артеріальною
гіпертонією
і/або
серцевою
недостатністю
легкого та
середнього
ступеня
тяжкості
необхідні
контроль і
консультативна
допомога.
Особливої
обережності
слід
дотримуватися
при лікуванні
пацієнтів із
захворюваннями
серця в
анамнезі,
зокрема з
попередніми
епізодами
серцевої
недостатності,
оскільки на тлі
застосування
препарату
підвищується
ризик
розвитку
серцевої
недостатності:
при
лікуванні
НПЗЗ
спостерігалися
затримка
рідини у
тканинах і
утворення набряків.
Клінічні
дослідження
та епідеміологічні
дані дають
змогу
припустити,
що на тлі
застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у високих
дозах і
протягом
тривалого
часу) може
дещо
підвищуватися
ризик
розвитку артеріальних
тромбозів
(наприклад
інфаркту міокарда
або
інсульту).
Даних для
виключення
такої
небезпеки
при
застосуванні
декскетопрофену
недостатньо.
Отже, у разі
неконтрольованої
артеріальної
гіпертензії, застійної
серцевої недостатності,
ішемічної
хвороби
серця, захворювань
периферичних
артерій і/або
судин
головного
мозку
декскетопрофен
слід призначати
тільки після
ретельної
оцінки стану
пацієнта.
Настільки ж
ретельний
розгляд
стану слід
проводити
перед
початком тривалого
лікування
пацієнтів з
факторами
ризику
розвитку
серцево-судинного
захворювання
(такими як
артеріальна
гіпертензія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет, куріння).

Всі
неселективні
НПЗЗ здатні
зменшувати агрегацію
тромбоцитів
та
збільшувати
час
кровотечі за
рахунок
пригнічення
синтезу
простагландинів.
Отже, не
рекомендовано
призначати
декскетопрофену
трометамол
пацієнтам,
які
приймають
препарати, що
впливають на
гемостаз,
наприклад
варфарин, інші
кумаринові
препарати
або гепарини.
Найбільше
порушень
функції
серцево-судинної
системи
виникає у
пацієнтів
літнього віку.

Шкірні
реакції

Зрідка
повідомляли
про випадки
розвитку серйозних
шкірних
реакцій
(деякі з
летальним
наслідком) на
тлі
застосування
НПЗЗ, у тому
числі
ексфоліативного
дерматиту,
синдрому
Стівенса-Джонсона
та
токсичного
епідермального
некролізу.
Найвищий
ризик їх
виникнення
спостерігається
на початку лікування:
у більшості
пацієнтів
вони виникали
протягом
першого
місяця
лікування.

При
появі перших
ознак
шкірних
висипів, ураження
слизових
оболонок або
інших симптомів
гіперчутливості
Дексобел
слід відмінити.

Маскування
симптомів
основних
інфекцій.

Декскетопрофен
може
замаскувати
симптоми
інфекційного
захворювання,
що може призвести
до затримки
початку
відповідного
лікування і
тим самим
ускладнити
перебіг захворювання.
Таке
маскування
симптомів спостерігалося
при
бактеріальній
позагоспітальній
пневмонії та
бактеріальних
ускладненнях
вітряної
віспи. Якщо
декскетопрофен
застосовувати
для
полегшення болю
при інфекції,
рекомендується
проводити
моніторинг
інфекційного
захворювання.
В умовах
лікування
поза
медичним
закладом
пацієнт
повинен
звернутися
до лікаря,
якщо
симптоми
зберігаються
або посилюються.

Пацієнти
літнього
віку.

Люди
літнього
віку мають
підвищений
ризик
побічних
реакцій на
НПЗЗ, зокрема
шлунково-кишкових
кровотеч та
перфорацій
шлунково-кишкового
тракту, які
можуть бути
летальними.
Ці пацієнти
повинні
розпочинати
лікування з
найнижчої
ефективної
дози (див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Люди
літнього
віку частіше
страждають
на порушення
ниркової,
серцево-судинної
або печінкової
функції (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

Інша
інформація.

Особливу
обережність
слід
проявити при
призначенні
лікарського
засобу
пацієнтам зі:

-
спадковим
порушенням
метаболізму
порфірину
(наприклад,
при гострій
переміжній
порфірії);

-
дегідратацією;

-
безпосередньо
після
великих
хірургічних
втручань.

Якщо
лікар вважає,
що необхідне
тривале застосування
декскетопрофену,
слід регулярно
контролювати
функцію
печінки та
нирок,
показники
крові.

Зрідка
спостерігалися
випадки
тяжких гострих
реакцій
гіперчутливості
(наприклад,
анафілактичний
шок). При
перших
ознаках розвитку
тяжких
реакцій
гіперчутливості
після
прийому
лікарського
засобу
Дексобел
лікування
слід
припинити.
Залежно від симптомів
необхідне в
таких
випадках
лікування
потрібно
проводити
під наглядом
лікаря.
Пацієнти, які
страждають
на бронхіальну
астму у
поєднанні з
хронічним
ринітом, хронічним
синуситом
і/або
поліпозом
носа, мають
вищий ризик
розвитку
алергії на
ацетилсаліцилову
кислоту та/або
НПЗЗ, ніж
інші
пацієнти.
Призначення цього
лікарського
засобу може
спричинити
напади
бронхіальної
астми або
бронхоспазм,
особливо у
пацієнтів з
алергією на
ацетилсаліцилову
кислоту або
НПЗЗ.

У
виняткових
випадках
можливий
розвиток тяжких
інфекційних
ускладнень з
боку шкіри і
м’яких
тканин на тлі
вітряної
віспи. На
даний час
інформації,
що дає змогу
повністю
виключити
роль НПЗЗ у
посиленні
цього інфекційного
процесу,
отримано не
було. Тому при
вітряній
віспі слід
уникати
застосування
лікарського
засобу
Дексобел.

Цей
лікарський
засіб слід
з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
порушенням
кровотворення,
системним
червоним
вовчаком та
змішаними
захворюваннями
сполучної
тканини.

Цей
лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль натрію
(23 мг) на
таблетку,
тобто
практично вільний
від натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Лікарський
засіб
Дексобел
протипоказаний
у ІІІ
триместрі
вагітності
та у період лактації
(див. розділ
«Протипоказання»).

Вагітність.

Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
вплинути на
вагітність
та/або
розвиток
плода.
Відповідно
до результатів
епідеміологічних
досліджень,
застосування
лікарських
засобів, що
пригнічують синтез
простагландинів,
на ранніх
термінах
вагітності
збільшує
ризик
викидня, виникнення
у плода вад
серця та
незрощення
передньої
черевної
стінки. Так
абсолютний ризик
розвитку
аномалій
серцево-судинної
системи
збільшувався
з < 1 % до
приблизно 1,5 %. Вважається,
що небезпека
виникнення
таких явищ
підвищується
зі
збільшенням
дози
лікарського
засобу та
тривалості
терапії.
Застосування
інгібіторів
синтезу
простагландинів
у тварин спричиняло
збільшення
пре- та
постімплантаційних
втрат і
підвищення
ембріофетальної
летальності.
Крім того, у
тварин, яким застосовували
інгібітори
синтезу
простагландинів
у період
органогенезу,
підвищувалась
частота
виникнення
вад розвитку плода,
у тому числі
аномалій
серцево-судинної
системи.
Однак
дослідження
декскетопрофену
на тваринах
не виявили
токсичного впливу
на
репродуктивні
органи.

Починаючи
з 20-го тижня
вагітності,
застосування
декскетопрофену
може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок
дисфункції
нирок плода.
Це порушення
може
виникнути
незабаром
після
початку
лікування і
зазвичай є
оборотним
після
припинення
лікування. Крім
того, після
прийому
препарату
вагітними у
другому
триместрі
вагітності
повідомляли
про випадки
звуження
артеріальної
протоки у
плода,
більшість з
яких минули
після
припинення
лікування.
Тому
призначення
декскетопрофену
у І та
ІІ триместрах
вагітності
можливе тільки
у разі
крайньої
необхідності.
У разі призначення
декскетопрофену
жінкам, які
планують
вагітність,
або у І та ІІ
триместрах вагітності
слід
застосовувати
найменшу можливу
ефективну
дозу
протягом
якомога коротшого
терміну
лікування. Допологовий
моніторинг
щодо
олігогідрамніону
та звуження
артеріальної
протоки у
плода слід
розглянути у
разі впливу
декскетопрофену
протягом
декількох
днів, починаючи
з 20-го
гестаційного
тижня.
Вагітним слід
припинити
застосування
декскетопрофену,
якщо
виявлено
олігогідрамніон
або звуження
артеріальної
протоки у
плода.

Під час
ІІІ
триместру
усі
інгібітори
синтезу
простагландинів
спричиняють:

ризики
для плода:

серцево-судинна
токсичність,
наприклад передчасне
звуження/закриття
артеріальної
протоки та
гіпертензія
у системі
легеневої
артерії;

дисфункція
нирок (див. вище).

Ризики
для жінки
наприкінці
вагітності та
для
новонародженого:

збільшення
часу
кровотечі
за рахунок
пригнічення
агрегації
тромбоцитів,
навіть при
застосуванні
препарату у
низьких
дозах;

пригнічення
скоротливої
активності
матки, що
призводить
до
подовження
часу та затримки
родової
діяльності.

Період
лактації.

Даних
про
проникнення
декскетопрофену
у грудне
молоко немає.
Лікарський
засіб Дексобел
протипоказаний
у період
грудного
годування.

Фертильність.

Як і всі
інші НПЗЗ,
декскетопрофен
трометамол
може
знижувати
жіночу
фертильність,
тому його не
рекомендується
застосовувати
жінкам, які
планують
вагітність.
Для жінок,
які мають
проблеми із
зачаттям або
проходять
обстеження
щодо
безпліддя,
потрібно розглянути
можливість
відміни
лікарського
засобу.

Якщо
декскетопрофен
приймає
жінка, яка намагається
завагітніти,
або протягом
першого та
другого
триместру
вагітності,
слід застосовувати
мінімальну
ефективну
дозу
протягом
якомога
коротшого
проміжку
часу.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Під час
застосування
декскетопрофену
можуть
виникати
такі побічні
реакції як
запаморочення,
порушення
зору або
сонливість,
що зменшує
швидкість
реакції і
здатність
керувати
автотранспортом
та працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дозування.

Дорослі.

Залежно
від виду та
інтенсивності
болю рекомендована
доза
становить 12,5
мг (½ таблетки,
вкритої
плівковою
оболонкою)
кожні 4–6 годин
або 25 мг (1
таблетка,
вкрита
плівковою оболонкою)
кожні 8 годин.
Добова доза
не повинна
перевищувати
75 мг.
Виникнення
побічних реакцій
можна звести
до мінімуму,
застосовуючи
мінімальну
ефективну
дозу
протягом найкоротшого
часу,
необхідного
для усунення
симптомів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Дексобел не
передбачений
для тривалої
терапії;
лікування
триває, поки є
симптоми.

Пацієнти
літнього
віку.
Рекомендується
розпочинати
лікування з низьких
доз. Добова
доза
становить 50
мг. За умови
хорошої
переносності
лікарського
засобу дозу
можна
підвищити до
звичайної.

При
порушеннях
функції
печінки.
Пацієнтам із
порушеннями
функції
печінки від
легкого до
середнього
ступеня
тяжкості
лікування
слід
розпочинати
з мінімальної
рекомендованої
дози та під
суворим наглядом
лікаря.
Добова доза
становить 50
мг. Лікарський
засіб
Дексобел
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
функції
печінки.

При
порушеннях
функції
нирок. Пацієнтам із
порушеннями
функції
нирок
легкого ступеня
(кліренс
креатиніну 60–89
мл/хв)
початкову
загальну
добову дозу
слід
зменшити до 50
мг. При
порушенні
функції
нирок
середнього
або тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну ≤ 59 мл/хв)
лікарський
засіб Дексобел
протипоказаний.

Спосіб
застосування.

Таблетки
рекомендовано
приймати,
запиваючи
достатньою
кількістю
рідини
(наприклад,
склянкою
води).
Одночасний
прийом з їжею
сповільнює
всмоктування
лікарського
засобу (див.
розділ
«Фармакокінетика»),
тому при
гострому
болі
рекомендовано
приймати лікарський
засіб не
менше ніж за 30
хвилин до
їди.

Діти.

Застосування
декскетопрофену
трометамолу
дітям не
вивчали, тому
безпека та
ефективність
для дітей та
підлітків не
встановлені.
Лікарський
засіб не слід
призначати дітям
та підліткам.

Передозування.

Симптоми.

Симптоматика
передозування
невідома. Аналогічні
лікарські
засоби
спричиняють
порушення з
боку
травного
тракту
(блювання, анорексія,
біль у
животі) і
нервової
системи
(сонливість,
вертиго,
дезорієнтація,
головний
біль).

Лікування.

При
випадковому
передозуванні
необхідно
негайно
розпочати
симптоматичну
терапію
відповідно
до
клінічного
стану пацієнта.
Якщо
дорослий
пацієнт або
дитина прийняла
дозу більше 5
мг/кг маси
тіла,
протягом 1 години
потрібно
застосувати
активоване вугілля.
Для
виведення
декскетопрофену
можна
використати
гемодіаліз.

Побічні
реакції.

У
нижченаведеній
таблиці
зазначено
побічні
реакції,
зв’язок яких
із
декскетопрофеном
трометамолом,
за
клінічними
даними, визнаний
як
мінімально
можливий, а
також побічні
реакції,
повідомлення
про які були
отримані у
постмаркетинговий
період.

Система
органів

часто
(≥ 1/100 до < 1/10)

нечасто
(≥ 1/1000 до < 1/100)

рідко
(≥ 1/10000 до < 1/1000)

дуже
рідко (< 1/10000)

невідомо

З
боку
системи
крові

-

-

-

Нейтропенія,
тромбоцитопенія

З
боку
імунної
системи

-

-

Набряк
гортані

Анафілактичні
реакції, у
тому числі
анафілактичний
шок

З
боку обміну
речовин

-

-

Відсутність
апетиту

-

З
боку
психіки

-

Безсоння,
занепокоєність

-

-

З
боку
нервової
системи

-

Головний
біль,
запаморочення,
сонливість

Парестезії,
синкопе

-

З
боку
органів
зору

-

-

-

Розмитість
зору

З
боку
органів
слуху

-

Вертиго

-

Шум у вухах

З
боку серця

-

Пальпітація

-

Тахікардія

Синдром
Коуніса

З
боку
судинної
системи

-

Припливи

Артеріальна
гіпертензія

Артеріальна
гіпотензія

З
боку
дихальної
системи

-

-

Брадипное

Бронхоспазм,
диспное

З
боку
травного
тракту

Нудота
та/або
блювання,
біль у
животі,
діарея,
диспепсія

Гастрит,
запор,
сухість у
роті,
метеоризм

Виразкова
хвороба,
кровотеча з
виразки або
її
перфорація

Панкреатит

З
боку
печінки

-

-

Гепатоцелюлярні
порушення

-

З
боку шкіри
та
підшкірної
клітковини

-

Висипання

Кропив’янка,
акне,
підвищена
пітливість

Синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз (синдром
Лаєлла),
свербіж,
ангіоневротичний
набряк
обличчя,
фотосенсибілізація

Фіксований
медикаментозний
висип

З
боку
кістково-м’язової
системи

-

-

Біль у
спині

-

З
боку
сечовидільної
системи

-

-

Гостра
ниркова
недостатність,
поліурія

Нефрит або
нефротичний
синдром

З
боку
репродуктивної
системи

-

-

Порушення
менструального
циклу,
порушення
функції
передміхурової
залози

-

Загальні
розлади

-

Втомлюваність,
біль,
астенія,
ригідність
м’язів,
нездужання

Периферичний
набряк

-

Лабораторні
показники

-

-

Відхилення
показників
функції
печінки

-

Найчастіше
спостерігаються
побічні реакції
з боку
травного
тракту. Так,
можливий розвиток
виразкової
хвороби,
перфорації або
кровотечі у
травному
тракті, іноді
з летальним
наслідком,
особливо у
пацієнтів літнього
віку. За
наявними
даними на тлі
застосування
лікарського
засобу
можливі нудота,
блювання,
діарея,
метеоризм,
запор, диспепсія,
біль у
животі,
мелена,
блювання з домішками
крові,
виразковий
стоматит,
загострення
коліту,
хвороба
Крона. Рідше
спостерігається
гастрит.
Також на тлі
застосування
НПЗЗ можливі
набряки,
артеріальна
гіпертензія,
серцева
недостатність.

Як і у
разі
застосування
інших НПЗЗ,
можливий
розвиток
асептичного
менінгіту,
який головним
чином
виникає у
хворих на
системний
червоний
вовчак або зі
змішаним
колагенозом,
та реакції з
боку крові
(пурпура, гіпопластична
та
гемолітична
анемія,
рідко –
агранулоцитоз
та
гіпоплазія
кісткового
мозку).

Можливі
бульозні
реакції, у
тому числі
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз
(дуже рідко).

Відповідно
до
результатів
досліджень
та епідеміологічних
даних,
застосування
деяких НПЗЗ,
особливо у
високих
дозах та протягом
тривалого
часу, може
супроводжуватися
деяким
підвищенням
ризику
розвитку патології,
спричиненої
тромбозом
артерій (наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10 таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою, у
блістері, по 2
блістери в
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

НОБЕЛ ІЛАЧ
САНАЇ ВЕ
ТІДЖАРЕТ А.Ш.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Квартал
Санкаклар,
пр. Ескі
Акчакоджа, №299,
81100 м. Дюздже,
Туреччина.