ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування
лікарського
засобу

Рабіджем
20

(Rabigem
20)

Склад:

діюча
речовина: рабепразол
натрію;

1
таблетка
містить
рабепразолу
натрію 20 мг;

допоміжні
речовини: магнію
оксид легкий,
маніт (Е 421), гідроксипропілцелюлоза,
кросповідон,
тальк
очищений, магнію
стеарат,
оболонка EN-HPMCP
коричнева (A34D00076)
(заліза оксид
червоний (Е 172) і
титану діоксид
(Е 171)).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: рожевого
кольору
круглі двоопуклі
таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою,
гладенькі з
обох сторін.

Фармакотерапевтична
група.

Препарати,
що впливають
на травний
тракт та
обмін
речовин.
Препарати
для
лікування захворювань,
пов’язаних з
порушенням
кислотності.
Противиразкові
препарати і
препарати
для
лікування
гастроезофагеального
рефлюксу.
Інгібітори
протонної
помпи. Рабепразол.

Код
АТХ А02В С04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії. Рабепразол
натрію
належить до
класу
антисекреторних
сполук,
заміщених
бензимідазолів,
не має антихолінергічних
властивостей
і не є антагоністом
гістамінових

Н2-рецепторів,
але
пригнічує
секрецію
шлункової
кислоти
шляхом
специфічного
пригнічення
ферменту Н+/К+-АТФ-ази
на
секреторній
поверхні
парієтальних
клітин
шлунка
(кислотний
або
протонний
насос). Ефект
є
дозозалежним
та
призводить
до
інгібування
як базального,
так і
стимульованого
виділення кислоти
незалежно
від
подразника.
Дослідження
на тваринах
показали, що
після
введення в
організм
рабепразол
натрію
швидко
зникає як із
плазми крові,
так і зі
слизової
оболонки
шлунка. Рабепразол
натрію
має
слабколужні
властивості,
в усіх дозуваннях
швидко абсорбується
і
концентрується
у парієтальних
клітинах.
Рабепразол
натрію
перетворюється
в активну
сульфонамідну
форму шляхом
протонування
і таким чином
реагує з
доступними
залишками
цистеїну протонної
помпи.

Антисекреторна
активність. Після
перорального
прийому 20 мг
рабепразолу
натрію
антисекреторний
ефект
спостерігається
через 1 годину
і досягає
максимуму
через

2-4 години.
Пригнічення
базальної
секреції та
секреції
кислоти,
стимульованої
їжею, через 23
години після
прийому
першої дози
рабепразолу
натрію
становило 69
та 82 %
відповідно, а
тривалість
пригнічення
досягала 48
годин.
Пригнічувальний
вплив
рабепразолу
натрію дещо
посилюється
після повторного
застосування
один раз на
добу, стабільне
пригнічення
секреції
досягається
через 3 дні.
Після
завершення
прийому
рабепразолу
натрію
секреторна активність
нормалізується
протягом 2-3 днів.

Зниження
кислотності
шлунка
незалежно від
будь-яких
чинників,
включаючи
інгібітори
протонної
помпи, такі
як
рабепразол,
збільшує
кількість
бактерій у
шлунково-кишковому
тракті.
Лікування
інгібіторами
протонної помпи
може
збільшувати
ризик
шлунково-кишкових
інфекцій,
таких як Salmonella, Campylobacter
та Clostridium difficile.

Вплив на
концентрацію
гастрину у
сироватці
крові. У
ході
клінічних
випробувань
пацієнти приймали
10 або 20 мг
рабепразолу
натрію 1 раз
на добу протягом
43 місяців. У
перші

2-8 тижнів
терапії
концентрація
гастрину у сироватці
крові
збільшувалась,
що відображало
пригнічення
секреції
кислоти.
Концентрації
гастрину
повертались
до початкових
рівнів, як
правило,
протягом 1-2 тижнів
після
припинення
лікування.

Вивчення
біоптатів
дна та
антрального
відділу
шлунка у понад
500 пацієнтів,
які
отримували
рабепразол
або препарат
порівняння
протягом 8
тижнів, не виявило
ніяких
гістологічних
змін ECL-клітин,
ступеня гастриту,
збільшення
частоти
атрофічного
гастриту,
метаплазії
кишечнику
або розповсюдження
інфекції Н. pylori. При
проведенні
тривалого
лікування у понад
250 пацієнтів
протягом 36
місяців не
було виявлено
жодних
істотних
змін у
результатах
зазначених
аналізів.

Інші
ефекти. На даний
час нема
інформації щодо
системних
ефектів з
боку
центральної
нервової
системи (ЦНС),
серцево-судинної
та дихальної
систем,
спричинених
прийомом рабепразолу
натрію.
Пероральний
прийом 20 мг
рабепразолу
натрію на
добу
протягом

2 тижнів не
впливав на
функцію
щитовидної
залози,
метаболізм
вуглеводів, а
також на концентрації
у крові
паратиреоїдного
гормону,
кортизолу,
естрогену,
тестостерону,
пролактину,
холецистокініну,
секретину,
глюкагону,
фолікулостимулюючого
гормону (ФСГ),
лютеїнізуючого
гормону (ЛГ),
реніну,
альдостерону
та
соматотропного
гормону.

Дослідження
з участю
здорових
добровольців
показали
відсутність
клінічно
значущих
взаємодій
між
рабепразолом
та амоксициліном.
Рабепразол
не має
негативного
впливу на
рівні у
плазмі крові
амоксициліну
та
кларитроміцину
при одночасному
застосуванні
з метою
ерадикації
інфекції H. pylori у
верхньому
відділі
шлунково-кишкового
тракту.

Протягом
лікування
антисекреторними
лікарськими
засобами у
відповідь на
зниження
секреції
кислоти
підвищується
рівень
сироваткового
гастрину.
Також через
знижену
шлункову
кислотність
підвищується
рівень
хлорогенової
кислоти. Підвищений
рівень
хлорогенової
кислоти може впливати
на
результати
досліджень
щодо виявлення
нейроендокринних
пухлин.

Наявні
опубліковані
дані
свідчать про
те, що
інгібітори
протонної
помпи слід
відміняти за

5 днів – два
тижні до
вимірювань
рівня
хлорогенової
кислоти, щоб
він встиг
повернутися
до
референтних
значень у
разі
підвищення
під час
лікування
інгібіторами
протонної
помпи.

Фармакокінетика.

Абсорбція. Рабіджем
20 –
препарат,
діючою
речовиною
якого є рабепразол
натрію, що
випускається
у таблетках, вкритих
кишковорозчинною
оболонкою.
Така
лікарська
форма
необхідна,
оскільки рабепразол
натрію
піддається
дії
шлункової кислоти.
Абсорбція рабепразолу
натрію
розпочинається
лише після
того, як
таблетка
минає шлунок.
Рабепразол
натрію
швидко
абсорбується
з кишечнику.
Пікова
концентрація
рабепразолу
у плазмі крові
досягаються
приблизно
через 3,5
години після
прийому дози
20 мг. Пікова
концентрація
у плазмі
крові (Сmах)
та AUC
рабепразолу
мають
лінійний
характер у
діапазоні
доз від 10 до

40 мг.
Абсолютна
біодоступність
після перорального
прийому 20 мг
(порівняно з
внутрішньовенним
введенням)
становить
близько 52 %, в основному
– через
метаболізм першого
проходження.
Крім того,
біодоступність
не
збільшується
при
багаторазовому
прийомі
рабепразолу
натрію. У
здорових добровольців
період
напіввиведення
з плазми
крові
становив
приблизно 1
годину (від 0,7 до
1,5 години), а
сумарний
кліренс
становить відповідно
до оцінок 283±98
мл/хв.
Клінічно
значущої
взаємодії з
їжею не
спостерігалося.
Ні тип їжі, ні
час доби
застосування
не впливають
на абсорбцію
рабепразолу
натрію.

Розподіл. У людини
ступінь
зв’язування
рабепразолу
натрію з
білками
плазми крові
становить
близько 97 %.

Метаболізм
та екскреція. Як і
інші
інгібітори
протонної
помпи, рабепразол
метаболізується
цитохромом
Р450 (CYP450) печінкової
системи
метаболізму
ліків. Дослідження
in vitro із
мікросомами
печінки
людини
показали, що
рабепразол
натрію метаболізується
ізоензимами
CYP450 (CYP2C19 та CYP3A4). При
очікуваному
рівні у
плазмі крові
людини рабепразол
не індукує і
не пригнічує
CYP3A4. Однак дослідження
in vitro не
можуть
завжди бути
екстрапольовані
відносно
ситуацій in vivo, ці
результати
показують, що
взаємодії
між
рабепразолом
та циклоспорином
не
очікується. У людини
головними
метаболітами,
присутніми у
плазмі крові,
є тіоефір (М1) і
карбонова кислота
(М6), а
другорядні
метаболіти,
присутні у
низьких
концентраціях,
представлені
сульфоном (М2),
диметилтіоефіром
(М4) і
кон’югатом
меркаптурової
кислоти (М5).
Незначну
антисекреторну
активність
має тільки
диметиловий
метаболіт
(МЗ), однак він
не присутній
у плазмі крові.

Після
одноразового
прийому 20 мг
міченого 14С
рабепразолу
натрію
незміненого
рабепразолу
у сечі
виявлено не
було.
Приблизно 90 % вказаної
дози
елімінувалося
з сечею переважно
у вигляді
двох
метаболітів:
кон’югата
меркаптурової
кислоти (М5) та
карбонової кислоти
(М6), а також
двох
невідомих
метаболітів.
Залишок дози
був
виявлений у
калі.

Стать. З
поправкою на
масу тіла та
ріст
суттєвих
відмінностей
у
фармакокінетиці
рабепразолу
залежно від
статі немає.

Ниркова
недостатність. У пацієнтів
з
термінальною
хронічною
нирковою
недостатністю,
які
перебувають
на підтримуючому
гемодіалізі
(кліренс креатиніну
≤ 5 мл/хв/1,73 м2),
розподіл
рабепразолу
натрію був
дуже подібний
до такого у
здорових
добровольців.
AUC рабепразолу
натрію та Сmах
у таких
пацієнтів
були
приблизно на
35 % знижені
порівняно з
такими у
здорових
добровольців.
Середнє
значення періоду
напіввиведення
становить

0,82 години у
здорових
добровольців,
0,95 години у
пацієнтів,
які
перебувають
на
гемодіалізі,
та 3,6 години у
постдіалізних
хворих. Кліренс
лікарського
засобу у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
які
перебувають
на гемодіалізі,
був
приблизно
вдвічі
більшим, ніж
у здорових
добровольців.

Печінкова
недостатність. Після
прийому
одноразової
дози 20 мг
рабепразолу
натрію у
пацієнтів з
помірним
хронічним
ураженням
печінки AUC
збільшена
вдвічі і
спостерігалося
2-3 разове
збільшення періоду
напіввиведення
рабепразолу
порівняно з
такими у
здорових
добровольців.
Хоча після
щоденного
прийому
препарату у
дозі 20 мг
протягом 7
днів AUC
збільшилася
лише у 1,5 раза, а
значення Сmах – у 1,2 раза.
Період
напіввиведення  у пацієнтів
з порушенням
функцій
печінки
становив 12,3
години
порівняно з 2,1
години у
здорових
добровольців.
Фармакодинамічна
відповідь
(рН-метрія
шлункового
соку) у двох
групах
пацієнтів
була
порівнянною.

Пацієнти
літнього
віку. У
пацієнтів
літнього
віку
елімінація
рабепразолу натрію
дещо знижена.
Після 7 днів
прийому рабепразолу
натрію у дозі
20 мг на добу в
осіб
літнього
віку AUC була
приблизно
вдвічі
більшою, Сmах
збільшувалася
на 60 %, а t1/2 збільшувався
на 30 % порівняно
з такими у
молодих
здорових добровольців.
Однак слід
відзначити
відсутність
ознак
кумуляції рабепразолу
натрію.

Поліморфізм
CYP2C19.
Після
прийому
протягом 7
днів
рабепразолу
натрію у дозі
20 мг на добу у
пацієнтів,
які мають
сповільнений
метаболізм CYP2C19,
рівні AUC (площі
під кривою)
та Т1/2 (час
напіввиведення)
були вищі
приблизно в 1,9
та 1,6 раза
відповідно
порівняно з
такими у
пацієнтів зі
швидким метаболізмом;
у той же час Сmах
збільшувалася
лише на 40 %.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Активна
пептична
виразка
дванадцятипалої
кишки;

активна
доброякісна
виразка
шлунка;

ерозивна
або
виразкова
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба
(ГЕРХ);

довготривале
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби
(підтримуюча
терапія
ГЕРХ);

симптоматичне
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби від
помірного
до дуже
тяжкого
ступеня
(симптоматичне
лікування
ГЕРХ);

синдром
Золлінгера–Еллісона;

у
комбінації
з
відповідними
антибактеріальними
терапевтичними
схемами для
ерадикації Helicobacter pylori (H. pylori) у
пацієнтів з
пептичною
виразкою
шлунка та дванадцятипалої кишки.

Протипоказання.

Гіперчутливість до
рабепразолу
або до інших
компонентів
препарату.

Період
вагітності
та годування
груддю (див.
розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Система
CYP450

Рабепразол
натрію
метаболізується
системою
печінкових
ферментів CYP450, а
саме – CYP2C19 та CYP3A4.

Дослідження
виявили, що
рабепразол
натрію не має
фармакокінетичних
або клінічно
значущих
взаємодій з
варфарином, фенітоїном,
теофіліном
чи
діазепамом,
кожен з яких
метаболізується
CYP450.

Взаємодії,
спричинені
пригніченням
секреції
шлункової
кислоти

Рабепразол
натрію
спричиняє
сильне та тривале
пригнічення
секреції
шлункової
кислоти.
Таким чином,
рабепразол
може взаємодіяти
з
препаратами,
абсорбція
яких залежить
від
показника рН
шлункового
вмісту. Одночасне
застосування
рабепразолу
натрію та
кетоконазолу
або
ітраконазолу
може
призвести до
зниження
концентрації
останніх у
плазмі крові.
Тому
пацієнтам,
які застосовують
зазначені
препарати
разом із лікарським
засобом
Рабіджем 20,
слід
перебувати
під наглядом
лікаря для
визначення
необхідності
коригування
дози.

Антациди

Під
час
клінічних
випробувань
пацієнти одночасно
з лікарським
засобом Рабіджем
20 приймали у
разі
необхідності
антациди; у
ході
спеціального
дослідження
не
спостерігалося
взаємодії препарату
з антацидами.

Атазанавір

Одночасне
застосування
атазанавіру
300 мг/ритонавіру
100 мг з
омепразолом
(40 мг 1 раз на добу)
або
атазанавіру
400 мг з
ланзопразолом
(60 мг 1 раз на
добу) у
здорових
добровольців
призводило
до значного
зниження
експозиції атазанавіру.
Абсорбція
атазанавіру
залежить від
рН. Хоча
дослідження
не проводили,
очікуються
схожі
результати
застосування
інших
інгібіторів
протонної
помпи. Інгібітори
протонної
помпи,
включаючи
рабепразол,
протипоказано
застосовувати
у комбінації
з
атазанавіром
(див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Метотрексат

Повідомлення
про побічні
реакції,
опубліковані
дані
популяційних
фармакокінетичних
досліджень
та
ретроспективні
аналізи
припускають,
що одночасне
застосування
метотрексату
та
інгібіторів
протонної
помпи
(переважно у
високих дозах)
може
призвести до
збільшення
рівнів метотрексату
та/або його
метаболіту
гідроксиметотрексату
у сироватці
крові. Хоча
жодних
формальних
досліджень
не
проводилося.

Клопідогрель

Одночасне
застосування
клопідогрелю
та рабепразолу
здоровим
добровольцям
не мало
клінічно
важливого
впливу на
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю.
Корекція
дози не
потрібна.

Їжа

Дослідження
показали, що вживання
їжі з низьким
вмістом
жирів не впливає
на абсорбцію
рабепразолу
натрію. Прийом
рабепразолу
натрію з
жирною їжею
може
затримати
абсорбцію на
4 години і
більше, проте
максимальна
концентрація
та рівень
абсорбції
залишаються
незміненими.

Циклоспорин

Дослідження
in vitro
виявили, що
рабепразол
натрію
інгібує метаболізм
циклоспорину.
Цей рівень
інгібування
аналогічний
рівню
інгібування
омепразолом.

Лікарські
засоби,
протипоказані
для одночасного
застосування
з
рабепразолом

Лікарський
засіб

Ознаки
взаємодії

Механізм
та фактори
ризику

Атазанавір

Терапевтична
дія
атазанавіру
може зменшитися

В силу своєї
антисекреторної
дії рабепразол
підвищує
рН шлунка,
зменшує розчинність
атазанавіру
сульфату і
тим самим
знижує його
концентрацію
у плазмі
крові

Лікарські
засоби, які
слід
призначати з
обережністю

Лікарський
засіб

Ознаки
взаємодії

Механізм
та фактори
ризику

Дигоксин

Метилдигоксин

Рівень
концентрації
дигоксину і
метилдигоксину
у крові може
збільшитися

В силу своєї
антисекреторної
дії рабепразол  може
збільшувати
рН шлунка, що
призводить
до прискореної
абсорбції
дигоксину
та метилдигоксину

Ітраконазол

Гефітиніб

Рівень концентрації
ітраконазолу
і гефітинібу
у крові може
зменшитися

В силу своєї
антисекреторної
дії рабепразол
здатний
збільшувати
рН шлунка, що
призводить
до
інгібування
абсорбції ітраконазолу
та
гефітинібу

Антациди, що
містять
алюмінію/магнію
гідроксид

Концентрація
рабепразолу
може
знижуватися
при
одночасному
застосуванні
з антацидами.

Особливості
застосування.

Слід
дотримуватися
обережності
при
призначенні
рабепразолу
пацієнтам з
відомою
гіперчутливістю
до ліків. Ризик
перехресної
гіперчутливості
з іншими інгібіторами
протонної
помпи або
заміщеними
бензимідазолами
не
виключається.

Застосування
пацієнтами
літнього
віку

Рабіджем
20 метаболізується
винятково у
печінці.
Оскільки з
віком
фізіологічна
функція
печінки може
послаблюватися,
у пацієнтів
літнього
віку можуть
виникнути
побічні
реакції. Тому
за
пацієнтами
літнього віку
слід
наглядати та
дотримуватися
рекомендацій
щодо
дозування та
тривалості
лікування.

Симптоматичне
поліпшення у
відповідь на терапію
рабепразолом
не
виключає наявності
злоякісної
пухлини
шлунка або
стравоходу,
і тому перед початком
терапії препаратом
Рабіджем
20 необхідно
виключити
наявність злоякісної пухлини.

Пацієнтів,
які
проходять
тривалий
курс
лікування (особливо
тих, хто
лікується
більше
одного року), слід
регулярно
обстежувати.

Ризик
розвитку
реакцій перехресної
гіперчутливості
з іншими інгібіторами
протонної
помпи або
заміщеними
бензимідазолами
не
виключається.

Пацієнтів
слід
попередити,
що таблетки Рабіджем
20 не можна
розжовувати
або дрібнити,
а треба ковтати
цілими.

Рабіджем
20 не
рекомендується
застосовувати
дітям, оскільки
немає
досвіду
застосування
цій категорії
пацієнтів.

У
постмаркетинговий
період
повідомляли про
патологічні
зміни крові
(тромбоцитопенію
та
нейтропенію).
У більшості
випадків
іншої
етіології не
знаходили;
випадки були
неускладнені
та зникали
після
припинення
застосування
рабепразолу.

Відхилення
печінкових
ферментів
від норми
спостерігались
як у ході
клінічних
досліджень,
так і у
постмаркетинговий
період. У
більшості
випадків
іншої
етіології не
знаходили;
випадки були
неускладнені
та зникали
після
припинення
застосування
рабепразолу.

У
пацієнтів з
легкими або
помірними
порушеннями
функції
печінки не
спостерігалося
значних
відмінностей
у частоті
побічних
ефектів при
прийомі
таблеток Рабіджем
20 порівняно
з контрольною
групою
відповідної
статі та
віку, які
препарат не
приймали.

Лікарю
слід
дотримуватися
обережності
при
призначенні
на ранніх
стадіях
терапії
препарату Рабіджем
20 пацієнтам
із тяжкими
порушеннями
функції
печінки,
оскільки
відсутні
клінічні дані
щодо
застосування
препарату
пацієнтам цієї
групи.

Одночасне
застосування
атазанавіру
та препарату Рабіджем
20 не
рекомендується
(див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Лікування
інгібіторами
протонної
помпи (ІПП),
включаючи
рабепразол,
підвищує
ризик виникнення
шлунково-кишкових
інфекцій, збудниками
яких є Salmonella,
Campylobacter та Clostridium difficile (див.
розділ
«Фармакодинаміка»).

Ризик
переломів.

ІПП,
особливо при
застосуванні
високих доз
та протягом
тривалого
часу (більше 1
року), можуть
підвищувати
ризик
переломів
стегна,
зап’ястка та
хребців,
переважно у
пацієнтів
літнього віку
або у
пацієнтів з
наявними
іншими факторами
ризику.
Обсерваційні
дослідження
припускають,
що ІПП можуть
підвищувати
загальний
ризик переломів
на

10-40
%. Також ризик
може бути
підвищеним
через інші
фактори.
Пацієнтам з
ризиком
остеопорозу
слід
проходити
відповідне
лікування та
приймати
вітамін D та
кальцій.

Гіпомагніємія.

Про
випадки
тяжкої
гіпомагніємії
повідомляли
у пацієнтів,
які приймали ІПП
протягом
щонайменше 3
місяців, та, у
більшості
випадків,
протягом
року. Можуть
виникнути
серйозні
прояви гіпомагніємії,
такі як
слабкість,
тетанія, делірій,
судоми, запаморочення
та
вентрикулярна
аритмія, але
вони можуть
виникнути
неочікувано
та бути не виявленими. У
більшості
пацієнтів
гіпомагніємія
зникала
після
припинення
застосування
ІПП та
замісної
терапії препаратами
магнію.

При
тривалому
лікуванні
або при
одночасному
застосуванні
ІПП з
дигоксином
чи
препаратами,
які можуть призвести
до
гіпомагніємії
(наприклад з
діуретиками),
лікарям потрібно
моніторувати
рівень
магнію у крові
до початку та
періодично
протягом
лікування.

Одночасне
застосування
рабепразолу
з
метотрексатом

В
опублікованих
даних є
припущення,
що одночасне
застосування
ІПП та
метотрексату
(переважно у
високих дозах)
може
підвищити
рівень
метотрексату
та/або його
метаболіту у
сироватці
крові, що
може
призвести до
метотрексат-залежної
токсичності. У
разі
необхідності
застосування
високих доз метотрексату
слід
розглянути
питання про припинення
лікування ІПП.

Вплив на
поглинання
вітаміну В12

Рабепразол
натрію, як і
всі
препарати, що
пригнічують
секрецію
шлункової
кислоти, може
зменшувати всмоктування
вітаміну В12 (ціанокобаламіну)
внаслідок
гіпо- або
ахлоргідрії.
Це слід
враховувати
у разі зниженої
маси тіла
пацієнтів
або
наявності
факторів
ризику
зниженої
абсорбції
вітаміну В12 при
довготривалому
лікуванні
або
наявності
відповідних
клінічних
симптомів.

Підгострий
шкірний
червоний
вовчак

Застосування
інгібіторів
протонної
помпи
пов’язують з
дуже
рідкісними
випадками
підгострого
шкірного
червоного
вовчака. При
виникненні
уражень
шкіри,
особливо на ділянках,
які
підлягають
сонячному
впливу, що супроводжується
артралгіями,
пацієнту необхідно
негайно
звернутися
за медичною допомогою,
а лікареві –
розглянути
питання про
припинення
лікування
препаратом
Рабіджем 20.
Підгострий
шкірний
червоний
вовчак після
попереднього
лікування
інгібітором
протонної
помпи може
збільшувати
ризик виникнення
підгострого
шкірного
червоного вовчака
при застосуванні
інших ІПП.

Порушення
функції
нирок

Гострий
тубулоінтерстиціальний
нефрит (ГТІН)
спостерігався
у пацієнтів,
які приймали
рабепразол, і
може
виникнути в
будь-який момент
терапії
рабепразолом
(див. розділ «Побічні
реакції»).
Гострий
тубулоінтерстиціальний
нефрит може
прогресувати
до ниркової
недостатності.

У разі
підозри на
ГТІН слід
припинити
застосування
рабепразолу
та негайно
розпочати
відповідне
лікування.

Вплив
на
результати
лабораторних
аналізів

Підвищений
рівень
хромограніну
А (CgA) може перешкоджати
дослідженню
на
нейроендокринні
пухлини.
Щоб уникнути отримання
хибних
результатів, принаймні
за

5
днів до
вимірювання CgA
(див. розділ
«Фармакокінетика»),
лікування
рабепразолом
необхідно
припинити. Якщо рівні CgA та
гастрину не
повернулися в
діапазон
еталонних
значень
після початкового
визначення,
дослідження
потрібно провести
повторно
через

14
днів після
припинення
застосування
ІПП.

До складу
препарату
входить
маніт (Е 421), який може
чинити м’яку
послаблювальну
дію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Даних
щодо безпеки
застосування
рабепразолу
у період
вагітності
немає.

Дослідження
репродуктивної
токсичності
на щурах
та кроликах не
виявили
доказів
порушення
фертильності
або шкоди для
плода,
пов’язаних
із
застосуванням
рабепразолу
натрію, проте
у щурів спостерігалося
незначне
проникнення через
плацентарний
бар’єр. Застосування
лікарського
засобу Рабіджем
20 у період
вагітності
протипоказано.

Годування
груддю.

Невідомо,
чи проникає рабепразол
натрію у
грудне
молоко жінок.
Відповідних
досліджень з
участю жінок,
які годують
груддю, не
проводили.

Рабепразол
натрію
проникає у
молоко щурів.
Рабіджем
20 не слід
призначати
жінкам у
період годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Враховуючи
фармакодинаміку
натрію рабепразолу
та властивий
йому профіль
побічних
ефектів,
можна вважати,
що Рабіджем
20 не повинен
негативно
впливати на
керування
автомобілем
та роботу з
потенційно небезпечними
механізмами.
Однак у разі
виникнення
сонливості
рекомендується
уникати
керування
автомобілем
та роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
та пацієнти
літнього
віку.

Активна
пептична
виразка
дванадцятипалої
кишки та
активна
доброякісна
виразка шлунка:
рекомендована
доза при цих
захворюваннях
становить 20
мг 1 раз на
добу вранці.

У
більшості
пацієнтів з
активною
пептичною
виразкою
дванадцятипалої
кишки час,
необхідний
для загоєння
виразки,
становить до
4 тижнів. Слід,
однак,
відзначити,
що деяким пацієнтам
для одужання
слід
приймати Рабіджем
20 додатково
протягом ще 4
тижнів. У
більшості пацієнтів
з активною
доброякісною
виразкою
шлунка
загоєння
відбувається
за

6
тижнів, але
деяким
пацієнтам, не
чутливим до
лікування,
для загоєння
виразок слід
приймати Рабіджем
20 додатково
протягом ще 6
тижнів.

Ерозивна
або
виразкова
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба: рекомендована
доза при цих
захворюваннях
становить 20
мг 1 раз на
добу
протягом 4–8
тижнів.

Довготривале
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби
(підтримуюча
терапія
ГЕРХ): для
тривалого
застосування
можна використати
підтримуючі
дози препарату
Рабіджем
20 10 мг* або 20
мг 1 раз на
добу (залежно
від
клінічної
відповіді
пацієнта).

Симптоматичне
лікування
ГЕРХ від
помірного до
дуже тяжкого
ступеня: пацієнтам
без
езофагіту Рабіджем
20 призначати
у дозі 10 мг 1 раз
на добу. Якщо
після 4
тижнів
лікування симптоми
не зникають,
слід
провести
додаткове
обстеження
пацієнта. Як
тільки
симптоми
зникнуть, подальшого
контролю
симптомів
можна досягти
використанням
режиму «на
вимогу»: застосовувати
10 мг один раз
на добу у
разі потреби.

Синдром
Золлінгера-Еллісона:
рекомендована початкова
доза – 60 мг 1
раз на добу. Дозу
можна
поступово
підвищувати
до 120 мг на добу
у разі
клінічної
необхідності.
Можна
застосовувати
разову дозу
до 100 мг на добу.
При
необхідності
прийому 120 мг
на добу дозу ділити
на два
прийоми по 60
мг. Тривалість
лікування
залежить від
клінічної
необхідності.

Ерадикація
Н. pylori: пацієнтам
з Н. pylori препарат
слід застосовувати
у
комбінації з
ерадикаційною
терапією. Рекомендується
призначення
протягом 7 днів:

Рабіджем 20 – 20 мг 2 рази
на добу +
кларитроміцин
500 мг 2 рази на
добу та
амоксицилін
1 г
2 рази на
добу.

За
показаннями,
що
потребують
прийому лише
1 раз на добу,
таблетки Рабіджем
20 слід
приймати
вранці до
прийому їжі.
Хоча ні
прийом у
першій
половині дня,
ні вживання їжі
не
продемонстрували
впливу на дію
рабепразолу,
цей режим
застосування
є більш
сприятливим для
лікування.

Порушення
функції
нирок та
печінки. Пацієнти
з
порушеннями
функції
нирок або печінки
не
потребують
коригування
дози препарату
Рабіджем
20. Для
інформації
щодо застосування
препарату
для лікування
пацієнтів з
тяжкими
порушеннями
функції печінки
див. розділ
«Особливості
застосування».

Спосіб
застосування.

Пацієнтів
слід
проінструктувати,
що таблетки Рабіджем
20 не можна
розжовувати
або дрібнити,
їх слід ковтати
цілими

*
Застосовувати
препарат в
іншій
лікарській
формі з можливістю
відповідного
дозування.

Діти.

Рабіджем
20 не
рекомендується
призначати
дітям, оскільки
на даний час
немає
достатнього
досвіду його
застосування
пацієнтам
цієї вікової
групи.

Передозування.

Досвід
навмисного
або
випадкового
передозування
обмежений.
Максимальний
встановлений
вплив не
перевищував
60 мг рабепразолу
натрію
двічі на добу
або 160 мг 1 раз на
добу. Загалом
вплив
мінімальний,
характерний
для відомих
побічних
реакцій та
оборотний, без
подальшого медичного
втручання.
Специфічний
антидот для
препарату Рабіджем
20 невідомий. Рабепразол
натрію добре
зв’язується
з білками
плазми крові і
не
виводиться
під час
діалізу. При
передозуванні
необхідно
проводити
симптоматичне
та
підтримуюче
лікування.

Побічні
реакції.

Найчастішими
побічними
реакціями,
про які
повідомлялося,
були
головний
біль, діарея,
абдомінальний
біль,
астенія,
метеоризм,
висипання та
сухість у
роті. Побічні
ефекти, що
спостерігалися,
були
здебільшого
незначними,
помірними та
швидко
минали.

Про
побічні
реакції,
наведені
нижче, повідомляли
під час
клінічних
досліджень
та у постмаркетинговий
період.

Частота
визначається
як: часто (> 1/100, < 1/10),
нечасто (> 1/1000, < 1/100),
рідко (> 1/10000, < 1/1000),
дуже рідко (<
1/10000), невідомо
(неможливо
оцінити
згідно з
наявними
даними).

Інфекції
та інвазії: часто – інфекції.

З
боку крові та
лімфатичної
системи: рідко –
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія,
лейкоцитоз.

З
боку імунної
системи: рідко – гіперчутливість1,2.

З
боку
метаболізму:
рідко – анорексія;
невідомо
– гіпонатріємія,
гіпомагніємія4.

З боку
психіки: часто – безсоння;
нечасто –
знервованість;
рідко – депресія;
невідомо
– сплутаність
свідомості.

З
боку
нервової
системи: часто – головний
біль,
запаморочення;
нечасто –
сонливість.

З боку
органів зору:
рідко – розлади
зору.

З
боку судин:
невідомо
– периферичні
набряки.

З
боку
дихальної
системи: часто
– кашель,
фарингіт,
риніт; нечасто
– бронхіт,
синусит.

З
боку
травного
тракту: часто
– діарея,
блювання,
нудота,
абдомінальний
біль, запор,
метеоризм, доброякісний
фунгіцидний
поліп;
нечасто – диспепсія,
сухість у
роті,
відрижка; рідко
– гастрит,
стоматит,
порушення
відчуття
смаку; невідомо
–
мікроскопічний
коліт.

З
боку
гепатобіліарної
системи: рідко
–  гепатит,
жовтяниця,
печінкова енцефалопатія3.

З боку
шкіри і
підшкірних
тканин: нечасто
– висип,
еритема2; рідко
– свербіж,
пітливість,
бульозні
реакції2;
дуже рідко –
мультиформна
еритема,
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН), синдром
Стівенса–Джонсона;
невідомо
–  підгострий
шкірний червоний
вовчак4.

З
боку
кістково-м’язової
системи: часто
– неспецифічний
біль, біль у
спині; нечасто
– міалгія,
судоми ніг,
артралгія,
перелом шийки
стегна,
зап’ястка
або хребта4.

З
боку нирок і
сечовивідної
системи: нечасто
– інфекції
сечовивідних
шляхів; рідко
– Тубулоінтерстиціальний
нефрит (з
можливим
прогресуванням
до ниркової
недостатності).

З
боку
репродуктивної
системи: невідомо
– гінекомастія.

Загальні
розлади: часто
– астенія,
грипоподібний
синдром; нечасто
– біль
у грудях,
озноб,
пірексія.

Лабораторні
показники: нечасто
– збільшення
рівня
печінкових
ферментів3;
рідко – збільшення
маси тіл.

1 Включаючи набряк
обличчя,
артеріальну
гіпотензію та
диспное.

2
Еритема,
бульозні
реакції та
реакції гіперчутливості
зазвичай
зникали
після припинення
лікування.

3 У
поодиноких
випадках
печінкова
енцефалопатія
спостерігалась
у пацієнтів
із цирозом
печінки. Слід
бути
обережними
при
призначенні
лікування
препаратом Рабіджем
20 пацієнтам
з тяжкими
порушеннями
функції
печінки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

4 Див.
розділ
«Особливості
застосування».

Побічні
реакції, які
мають
клінічне
значення: шок
та
анафілактичні
реакції;
панцитопенія,
лейкопенія,
агранулоцитоз,
гемолітична
анемія;
фульмінантна
форма
гепатиту, порушення
функції
печінки,
жовтяниця;
інтерстиціальна
пневмонія;
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса–Джонсона,
мультиформна
еритема;
гостра
ниркова недостатність,
інтерстиційний
нефрит;
гіпонатріємія;
рабдоміоліз.

Побічні
реакції, які
мають
клінічне
значення та
властиві
інгібіторам
протонної
помпи:
порушення
зору,
ангіоневротичний
набряк,
бронхіальний
спазм,
сплутаність
свідомості.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці у
недоступному
для дітей
місці при
температурі
не вище 25 °С.

Упаковка.

Таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою, 20
мг, по 10
таблеток у
стрипі, по 1
стрипу в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

Туліп
Лаб Пвт. Лтд./

Tulip
Lab Pvt. Ltd.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його діяльності.

F-20/21,
Ранджангаон
MIDC, Тал. Ширур,
Діст. Пун,
Індія/

F-20/21, Ranjangaon MIDC, Tal.Shirur, Dist-Pune,
India.