ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування лікарського засобу

МЕЛОКСА
КСАНТІС

(MELOXA
XANTIS)

Склад:

діюча
речовина: мелоксикам (meloxicam);

1 таблетка містить 15 мг мелоксикаму;

допоміжні речовини: целюлоза
мікрокристалічна; натрію цитрат, дигідрат; повідон; магнію стеарат; кремнію
діоксид колоїдний безводний; кросповідон.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні фізико-хімічні властивості: круглі двоопуклі мармурові таблетки від
світло-жовтого до жовтого кольору з рискою з одного боку.

Фармакотерапевтична
група.

Нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП) та протиревматичні засоби.

Код АТХ М01А С06.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

МЕЛОКСА КСАНТІС – це нестероїдний протизапальний препарат (НПЗП) класу єнолієвої кислоти,
що виявляє протизапальний, аналгетичний та антипіретичний ефекти.

Мелоксикам проявив високу
протизапальну активність на всіх стандартних моделях запалення. Як і для інших НПЗП, його точний механізм дії
залишається невідомим. Однак є загальний механізм розвитку для всіх НПЗП (включаючи мелоксикам):
пригнічення біосинтезу простагландинів, які є медіаторами запалення.

Фармакокінетика.

Абсорбція. Мелоксикам добре абсорбується зі шлунково-кишкового
тракту при пероральному застосуванні, абсолютна біодоступність препарату
становить 90 %. Після одноразового застосування мелоксикаму максимальна
концентрація у плазмі крові (Сmax) досягається протягом 5–6 годин
для твердих пероральних форм (капсули і таблетки).

При багаторазовому застосуванні
стабільна концентрація досягається на 3–5 добу. Дозування 1 раз на добу
призводить до середньої концентрації у плазмі крові з відносно малими
коливаннями піків: у межах 0,4–1,0 мкг/мл для 7,5 мг та 0,8–2,0 мкг/мл для 15
мг відповідно (мінімальна концентрація (Cmin) і Сmax у
стабільному стані відповідно). Середня концентрація мелоксикаму у плазмі крові
в стабільному стані досягається протягом 5–6 годин для таблеток, капсул та
суспензії для перорального застосування.

Одночасне вживання їжі
або застосування неорганічних антацидів не впливає на абсорбцію препарату.

Розподіл. Мелоксикам значною мірою зв’язується з білками
плазми крові, головним чином з альбуміном (99 %). Мелоксикам проникає в синовіальну
рідину, концентрація в якій у половину менша, ніж у плазмі крові. Об’єм
розподілу низький, у середньому 11 л після внутрішньом’язового або
внутрішньовенного застосування, і показує індивідуальні відхилення в межах 7–20
%. Об’єм розподілу після застосування багаторазових пероральних доз мелоксикаму
(від 7,5 мг до 15 мг) становить 16 л з коефіцієнтом відхилення у межах від
11 % до 32 %.

Біотрансформація. Мелоксикам підлягає екстенсивній
біотрансформації у печінці.

У сечі було
ідентифіковано чотири різних метаболіти мелоксикаму, що є фармакодинамічно
неактивними. Основний метаболіт 5’-карбоксимелоксикам (60 % дози) формується
шляхом окиснення проміжного метаболіту 5’-гідроксиметилмелоксикаму, що також
виділяється меншою мірою (9 % дози). Дослідження in vitro дають можливість припустити, що CYP 2C9 відіграє важливу
роль у процесі метаболізму, тоді як CYP 3А4 ізоензими сприяють меншою мірою.
Активність пероксидази у пацієнтів, можливо, відповідальна за два інших
метаболіти, які становлять 16 % та 4 % призначеної дози відповідно.

Елімінація. Виведення мелоксикаму відбувається в основному у
формі метаболітів у рівних частинах зі сечею та калом. Менше 5 % добової дози
виділяється у незміненому стані з калом, незначна кількість виділяється зі
сечею. Період напіввиведення становить 13-25 годин після перорального,
внутрішньом’язового та внутрішньовенного застосування. Плазмовий кліренс
становить приблизно 7–12 мл/хв після одноразової пероральної дози,
внутрішньовенного або ректального застосування.

Лінійність дози. Мелоксикам проявляє лінійну фармакокінетику у межах
терапевтичної дози від 7,5 мг до 15 мг після перорального та
внутрішньом’язового застосування.

Особливі групи хворих

Пацієнти з печінковою/нирковою недостатністю. Печінкова та ниркова
недостатність від легкого до помірного ступеня суттєво не впливають на
фармакокінетику мелоксикаму. Пацієнти з помірним ступенем ниркової
недостатності мали значно вищий загальний кліренс. Знижене зв’язування з
білками плазми крові спостерігалося у пацієнтів з термінальною нирковою
недостатністю. При термінальній нирковій недостатності збільшення об’єму
розподілу може призвести до збільшення концентрації вільного мелоксикаму. Не
слід перевищувати добову дозу 7,5 мг (див. розділ «Спосіб застосування та
дози»).

Пацієнти літнього віку. У пацієнтів літнього віку
чоловічої статі середні фармакокінетичні параметри подібні до таких у молодих
добровольців чоловічої статі. У пацієнтів літнього віку жіночої статі значення площі
під фармакокінетичною кривою «концентрація-час» (AUC) вищі і період
напіввиведення довший порівняно з такими у молодих добровольців обох статей.
Середній кліренс плазми крові у рівноважному стані у пацієнтів літнього віку
був трохи нижчий, ніж у молодих добровольців.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Короткотривале симптоматичне лікування загострення
остеоартрозу.

Довготривале симптоматичне лікування ревматоїдного
артриту та анкілозивного спондиліту.

Протипоказання.

-
Гіперчутливість до мелоксикаму або
до інших складових лікарського засобу, або до активних речовин з подібною дією,
таких як НПЗП, ацетилсаліцилова
кислота; мелоксикам не слід призначати пацієнтам, у яких виникали симптоми
астми, носові поліпи, ангіоневротичний набряк або кропив’янка після прийому ацетилсаліцилової
кислоти чи інших НПЗП;

-
ІІІ триместр вагітності та період
годування груддю (див. розділ «Застосування у період вагітності або годування
груддю»);

-
дитячий вік до 16 років;

-
шлунково-кишкова кровотеча або
перфорація, пов’язана з попередньою терапією НПЗП в анамнезі;

-
активна або рецидивуюча пептична
виразка/кровотеча в анамнезі (два або більше окремих підтверджених випадки
виразки або кровотечі);

-
тяжка печінкова недостатність;

-
тяжка ниркова недостатність без використання
діалізу;

-
шлунково-кишкова кровотеча,
цереброваскулярна кровотеча в анамнезі або інші порушення згортання крові;

-
тяжка серцева недостатність;

-
лікування періопераційного болю
при коронарному шунтуванні.

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій.

Ризики, пов’язані з
гіперкаліємією

Деякі лікарські засоби або терапевтичні групи можуть спричинити
гіперкаліємію: калієві солі, калійзберігаючі діуретики, інгібітори
ангіотензинперетворювального ферменту (АПФ), антагоністи рецепторів
ангіотензину II, НПЗП, (низькомолекулярні або нефракціоновані) гепарини,
циклоспорин, такролімус і триметоприм.

Початок гіперкаліємії може залежати від наявності пов’язаних з нею чинників.
Ризик гіперкаліємії зростає у разі супутнього застосування вищезгаданих
лікарських засобів з мелоксикамом.

Фармакодинамічні взаємодії

Інші
нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП) та ацетилсаліцилова кислота. Не рекомендується комбінація з іншими НПЗП (див. розділ
«Особливості застосування»), включаючи ацетилсаліцилову кислоту в дозах ≥
500 мг за один прийом або ≥ 3 г загальної добової дози.

Кортикостероїди
(наприклад, глюкокортикоїди). Одночасне застосування з кортикостероїдами потребує
обережності через підвищений ризик кровотечі або появи виразок у
шлунково-кишковому тракті.

Антикоагулянти
або гепарин. Значно підвищується ризик кровотеч внаслідок пригнічення функції
тромбоцитів та пошкодження гастродуоденальної слизової оболонки. НПЗП можуть
посилювати ефекти антикоагулянтів, таких як варфарин (див. розділ «Особливості
застосування»). Не рекомендується одночасне застосування НПЗП та
антикоагулянтів або гепарину в геріатричній практиці або в терапевтичних дозах
(див. розділ «Особливості застосування»).

В інших випадках (наприклад, при призначенні в профілактичних
дозах) застосування гепарину потребує обережності через підвищений ризик
кровотеч. Необхідний ретельний контроль міжнародного нормалізованого відношення
(МНВ), якщо доведена неможливість уникнення даної комбінації.

Тромболітичні
та антиагрегаційні лікарські засоби. Підвищений ризик кровотеч внаслідок пригнічення
функції тромбоцитів та пошкодження гастродуоденальної слизової оболонки.

Селективні
інгібітори зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС). Підвищений ризик
шлунково-кишкової кровотечі.

Діуретики, інгібітори АПФ та антагоністи ангіотензину ІІ. НПЗП
можуть знижувати ефект діуретиків та інших антигіпертензивних лікарських
засобів. У деяких пацієнтів з порушеннями функції нирок (наприклад, пацієнти з
дегідратацією або пацієнти літнього віку з порушеннями функції нирок) одночасне
застосування інгібіторів АПФ або антагоністів ангіотензину ІІ та лікарських
засобів, що пригнічують циклооксигеназу, може призвести до подальшого порушення
функції нирок, включаючи можливу гостру ниркову недостатність, що зазвичай є
оборотною. Тому комбінацію слід застосовувати з обережністю, особливо пацієнтам
літнього віку. Пацієнтам необхідно отримувати адекватну кількість рідини, а також
слід контролювати функцію нирок після початку сумісної терапії та періодично
надалі (див. розділ «Особливості застосування»).

Інші
антигіпертензивні лікарські засоби (наприклад, бета-адреноблокатори). Як і для нижчезазначених
лікарських засобів, можливе зниження антигіпертензивного ефекту бета-блокаторів
(внаслідок пригнічення простагландинів із судинорозширювальним ефектом).

Інгібітори
кальциневрину (наприклад, циклоспорин, такролімус). Нефротоксичність інгібіторів
кальциневрину може посилюватися НПЗП внаслідок медіації ефектів ниркових
простагландинів. Під час лікування слід контролювати функцію нирок.
Рекомендований ретельний контроль функції нирок, особливо у пацієнтів літнього
віку.

Деферасірокс

Супутнє
застосування мелоксикаму і деферасіроксу може підвищити ризик шлунково-кишкових
побічних реакцій. Слід виявляти обережність при комбінуванні цих лікарських
засобів.

Фармакокінетична
взаємодія: вплив мелоксикаму на фармакокінетику інших лікарських засобів

Літій. Є дані щодо НПЗП, які
підвищують концентрацію літію у плазмі крові (внаслідок зниження ниркової
екскреції літію), що може досягти токсичних величин. Одночасне застосування
літію та НПЗП не рекомендовано (див. розділ «Особливості застосування»). Якщо
комбінована терапія необхідна, слід ретельно контролювати вміст літію у плазмі
крові на початку лікування, при підборі дози та при припиненні лікування
мелоксикамом.

Метотрексат. НПЗП можуть зменшувати
тубулярну секрецію метотрексату, тим самим підвищуючи концентрацію його у
плазмі крові. З цієї причини не рекомендується супутньо застосовувати НПЗП
пацієнтам, які приймають високу дозу метотрексату (понад 15 мг/тиждень) (див. розділ
«Особливості застосування»). Ризик взаємодії НПЗП і метотрексату слід
враховувати також пацієнтам, які отримують низьку дозу метотрексату, зокрема
пацієнтам із порушеннями функції нирок. Якщо потрібне комбіноване лікування,
необхідно контролювати показники аналізу крові та функцію нирок. Слід
дотримуватися обережності, коли прийом НПЗП і метотрексату триває 3 дні
поспіль, оскільки плазмовий рівень метотрексату може підвищитися та посилити
токсичність. Хоча фармакокінетика метотрексату (15 мг/тиждень) не зазнала
впливу супутнього лікування мелоксикамом, слід вважати, що гематологічна
токсичність метотрексату може зростати при лікуванні НПЗП (див. інформацію,
наведену вище) (див. розділ «Побічні реакції»).

Пеметрексед. При супутньому
застосуванні мелоксикаму з пеметрекседом пацієнтам з легкою та помірною
нирковою недостатністю (кліренс креатиніну від 45 мл/хв до 79 мл/хв) прийом
мелоксикаму слід призупинити на 5 днів до введення пеметрекседу, в день
введення і на 2 дні після введення. Якщо комбінація мелоксикаму з пеметрекседом
необхідна, пацієнтів слід ретельно контролювати, особливо щодо появи
мієлосупресії та шлунково-кишкових побічних реакцій. Для пацієнтів з тяжкою
нирковою недостатністю (кліренс креатиніну нижче 45 мл/хв) супутнє застосування
мелоксикаму з пеметрекседом не рекомендується.

Для пацієнтів з нормальною функцією нирок (кліренс
креатиніну ≥ 80 мл/хв) дози 15 мг мелоксикаму можуть зменшити елімінацію
пеметрекседу, а отже, збільшити частоту виникнення побічних реакцій, пов’язаних
з пеметрекседом. Таким чином, слід виявляти обережність при призначенні 15 мг
мелоксикаму одночасно з пеметрекседом для пацієнтів з нормальною функцією нирок
(кліренс креатиніну ≥ 80 мл/хв).

Фармакокінетична
взаємодія: вплив інших лікарських засобів на фармакокінетику мелоксикаму

Холестирамін. Холестирамін прискорює
виведення мелоксикаму внаслідок порушення внутрішньопечінкової циркуляції, тому
кліренс мелоксикаму підвищується на 50 % і період напіввиведення знижується до
13±3 години. Ця взаємодія є клінічно значущою.

Фармакокінетична
взаємодія: вплив комбінації мелоксикаму та інших лікарських засобів на
фармакокінетику

Пероральні антидіабетичні засоби
(похідні сульфонілсечовини, натеглінід)

Мелоксикам майже повністю виводиться за рахунок
метаболізму в печінці, який приблизно на дві третини опосередкований ферментами
цитохрому (CYP) Р450 (основний шлях CYP 2C9 та допоміжний шлях CYP 3A4) і на одну третину –
іншими шляхами, наприклад шляхом пероксидазного окиснення. Слід брати до уваги
можливість фармакокінетичних взаємодій при одночасному введенні мелоксикаму і
лікарських засобів, які явно пригнічують або метаболізуються CYP 2C9 та/або CYP 3A4. Взаємодії,
опосередкованої CYP 2C9, можна очікувати в комбінації з такими
лікарськими засобами, як пероральні антидіабетичні засоби (похідні
сульфонілсечовини, натеглінід); ця взаємодія може призвести до підвищення рівня
цих лікарських засобів і мелоксикаму в плазмі крові. Стан пацієнтів, які
приймають мелоксикам та препарати сульфонілсечовини або натеглінід, слід
ретельно контролювати щодо розвитку гіпоглікемії.

Не виявлено клінічно значущої фармакокінетичної взаємодії
при одночасному прийомі з антацидами, циметидином та дигоксином.

Діти

Дослідження взаємодії
проводилися тільки за участю дорослих.

Особливості
застосування.

Побічні реакції можна мінімізувати шляхом застосування найменшої ефективної
дози протягом найкоротшої тривалості лікування, необхідної для контролю
симптомів (див. розділ «Спосіб застосування та дози» та інформацію щодо
шлунково-кишкових та серцево-судинних ризиків нижче).

Рекомендовану максимальну добову дозу не можна перевищувати у разі
недостатнього терапевтичного ефекту, також не слід застосовувати додатково
НПЗП, тому що це може підвищити токсичність, тоді як терапевтичні переваги не
доведені. Слід уникати одночасного застосування мелоксикаму з НПЗП, включаючи
селективні інгібітори циклооксигенази-2.

Лікарський засіб МЕЛОКСА КСАНТІС
не застосовують для лікування пацієнтів, які потребують полегшення гострого
болю.

У разі відсутності покращання після декількох днів застосування препарату клінічні
переваги лікування слід повторно оцінити.

Необхідно звернути увагу на езофагіт, гастрит та/або пептичну виразку в
анамнезі з метою забезпечення їх повного лікування перед початком терапії
мелоксикамом. Слід регулярно проявляти увагу щодо можливого прояву рецидиву у
пацієнтів, які лікувалися мелоксикамом, та пацієнтів з такими випадками в
анамнезі.

Шлунково-кишкові
порушення

Як і при застосуванні інших НПЗП, потенційно
летальні шлунково-кишкова кровотеча, виразка або перфорація можуть виникнути у
будь-який час у процесі лікування при наявності або без попередніх симптомів чи
серйозних шлунково-кишкових захворювань в анамнезі.

Ризик шлунково-кишкової кровотечі, виразки або
перфорації вищий при підвищенні дози НПЗП у пацієнтів з виразкою в анамнезі,
особливо ускладненою кровотечею або перфорацією (див. розділ «Протипоказання»),
та у пацієнтів літнього віку. Таким пацієнтам слід розпочинати лікування з
найменшої ефективної дози. Для таких пацієнтів потрібно розглянути комбіновану
терапію із захисними лікарськими засобами (такими як місопростол або інгібітори
протонної помпи), а також для пацієнтів, які потребують сумісного застосування
низької дози ацетилсаліцилової кислоти або інших лікарських засобів, що
підвищують шлунково-кишкові ризики (див. інформацію, наведену нижче, та розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Пацієнтам зі шлунково-кишковою токсичністю в
анамнезі, особливо пацієнтам літнього віку, слід повідомляти про всі незвичні
абдомінальні симптоми (особливо шлунково-кишкові кровотечі), головним чином на
початкових етапах лікування.

Пацієнтам, які одночасно застосовують лікарські
засоби, що можуть підвищити ризик виразки або кровотечі, зокрема гепарин як
радикальну терапію або в геріатричній практиці, антикоагулянти, такі як
варфарин, або інші НПЗП, включаючи ацетилсаліцилову кислоту в дозах ≥ 500
мг за один прийом або ≥ 3 г загальної добової дози, застосування
мелоксикаму не рекомендується (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій»).

При виникненні шлунково-кишкової кровотечі або
виразки у пацієнтів, які застосовують мелоксикам, слід відмінити лікування.

НПЗП слід з обережністю застосовувати пацієнтам зі
шлунково-кишковими захворюваннями в анамнезі (виразковий коліт, хвороба Крона),
оскільки ці стани можуть загострюватися (див. розділ «Побічні реакції»).

Порушення з
боку печінки

Приблизно 15 % пацієнтів, які застосовують НПЗП
(включаючи мелоксикам), можуть мати підвищені значення одного або більше
печінкових тестів. Такі лабораторні відхилення можуть прогресувати, можуть
залишатися незміненими або можуть бути тимчасовими при продовженні лікування.
Помітні підвищення АЛТ або АСТ (приблизно у три та більше разів вище норми)
спостерігалися у 1 % пацієнтів під час клінічних випробувань з НПЗП. Додатково
повідомлялося про рідкісні випадки тяжкої печінкової реакції, включаючи
жовтяницю та блискавичний летальний гепатит, некроз печінки та печінкову
недостатність, деякі з них з летальним наслідком.

Пацієнтів із симптомами або підозрою на печінкову
дисфункцію або у яких спостерігалися відхилення у результатах печінкових
тестів, потрібно оцінити щодо розвитку симптомів більш тяжкої печінкової
недостатності впродовж терапії препаратом МЕЛОКСА
КСАНТІС. Якщо клінічні симптоми зіставні з розвитком печінкових
захворювань або якщо спостерігаються системні прояви захворювання (наприклад,
еозинофілія, висипання), то застосування лікарського засобу МЕЛОКСИ КСАНТІС слід припинити.

Серцево-судинні
порушення

За пацієнтами з артеріальною гіпертензією та/або
із застійною серцевою недостатністю від легкого до помірного ступеня в анамнезі
рекомендується ретельний нагляд, оскільки при терапії НПЗП спостерігалися
затримка рідини та набряк.

У пацієнтів із факторами ризику рекомендується
клінічний нагляд за артеріальним тиском на початку терапії, особливо на початку
курсу лікування мелоксикамом.

Дані досліджень та
епідеміологічні дані дають можливість припустити, що застосування деяких НПЗП
(особливо у високих дозах та при тривалому лікуванні) може бути пов’язане з
невеликим підвищенням ризику судинних тромботичних явищ (наприклад, інфаркту
міокарда або інсульту). Недостатньо даних для виключення такого ризику для
мелоксикаму.

Пацієнтам із неконтрольованою артеріальною
гіпертензією, застійною серцевою недостатністю, встановленою ішемічною хворобою
серця, периферійним артеріальним захворюванням та/або цереброваскулярним
захворюванням слід проводити терапію мелоксикамом лише після ретельного
аналізу. Подібний аналіз необхідний до початку довготривалого лікування
пацієнтів із факторами ризику серцево-судинних захворювань (артеріальна
гіпертензія, гіперліпідемія, цукровий діабет, паління).

НПЗП можуть збільшити ризик серйозних
серцево-судинних тромботичних ускладнень, інфаркту міокарда та інсульту, які
можуть мати летальний наслідок. Збільшення ризику пов’язане з тривалістю
застосування. Пацієнти із серцево-судинними захворюваннями або факторами ризику
серцево-судинних захворювань можуть мати підвищений ризик.

Порушення з
боку шкіри

Повідомляли про небезпечні для життя тяжкі
ураження шкіри: синдром Стівенса-Джонсона та токсичний епідермальний некроліз, дуже
рідко при застосуванні НПЗП. Пацієнти повинні бути проінформовані про симптоми
тяжких уражень і уважно стежити за реакціями шкіри. Найбільший ризик виникнення
синдрому Стівенса-Джонсона або токсичного епідермального некролізу існує
протягом перших тижнів лікування. Якщо у пацієнта наявні симптоми синдрому
Стівенса-Джонсона або токсичного епідермального некролізу (наприклад, шкірні
висипання, що прогресують часто з пухирцями або ураженням слизової оболонки),
потрібно припинити лікування мелоксикамом. Важливо якнайшвидше припинити
застосування будь-яких препаратів, що можуть спричинити такі тяжкі ураження
шкіри, як синдром Стівенса- Джонсона або токсичний епідермальний некроліз. З
цим пов’язаний кращий прогноз при тяжких ураженнях шкіри. Якщо у пацієнта
виявили синдром Стівенса-Джонсона або токсичний епідермальний некроліз при застосуванні
мелоксикаму, застосування препарату не можна відновлювати будь-коли у
майбутньому.

Анафілактичні
реакції

Як і при застосуванні інших НПЗП, анафілактичні
реакції можуть спостерігатися у пацієнтів без відомої реакції на лікарський
засіб МЕЛОКСА КСАНТІС. Препарат
не слід застосовувати пацієнтам з аспіриновою тріадою. Даний симптоматичний
комплекс зустрічається у пацієнтів з астмою, у яких повідомлялося про риніти з
або без назальних поліпів або у яких проявлявся тяжкий, потенційно летальний
бронхоспазм після застосування ацетилсаліцилової кислоти або інших НПЗП. Слід
вжити заходів невідкладної допомоги при виявленні анафілактоїдної реакції.

Параметри
печінки та функція нирок

Як і при лікуванні більшістю НПЗП, описано поодинокі
випадки підвищення рівня трансаміназ у сироватці крові, підвищення рівня
білірубіну в сироватці крові або інших параметрів функції печінки, як і підвищення
креатиніну в сироватці крові та азоту сечовини крові та інші відхилення
лабораторних показників. У більшості випадків ці відхилення були незначні і
мали тимчасовий характер. При значному або стійкому підтвердженні таких
відхилень застосування мелоксикаму слід припинити та провести контрольні тести.

Функціональна
ниркова недостатність

НПЗП шляхом пригнічення судинорозширювального впливу
ниркових простагландинів можуть індукувати функціональну ниркову недостатність
внаслідок зниження клубочкової фільтрації. Цей побічний ефект є дозозалежним. На
початку лікування або після збільшення дози рекомендується ретельний контроль функції
нирок, включаючи об’єм діурезу, у пацієнтів із такими факторами ризику:

-
літній вік;

-
супутнє застосування
з інгібіторами АПФ, антагоністами ангіотензину ІІ, сартанами, діуретиками (див.
розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»);

-
гіповолемія
(будь-якого генезу);

-
застійна серцева
недостатність;

-
ниркова
недостатність;

-
нефротичний синдром;

-
люпус-нефропатія;

-
тяжкий ступінь
печінкової дисфункції (сироватковий альбумін < 25 г/л або ≥ 10 за класифікацією Чайлда-П’ю).

У поодиноких випадках НПЗП можуть призводити до
інтерстиціального нефриту, гломерулонефриту, ренального медулярного некрозу або
нефротичного синдрому.

Доза мелоксикаму для пацієнтів з термінальною нирковою
недостатністю, які знаходяться на діалізі, не повинна перевищувати 7,5 мг.
Пацієнтам з нирковою недостатністю від легкого до помірного ступеня дозу можна
не знижувати (рівень кліренсу креатиніну більше 25 мл/хв).

Затримка
натрію, калію та води

НПЗП можуть посилити затримку натрію, калію та води і
вплинути на натрійуретичні ефекти діуретиків. Крім того, можливе зниження
антигіпертензивного ефекту гіпотензивних лікарських засобів (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). Як результат
у чутливих пацієнтів можуть прискорюватися або загострюватися набряк, серцева
недостатність або артеріальна гіпертензія. Тому пацієнтам із такими ризиками
рекомендується клінічний моніторинг (див. розділи «Протипоказання» та «Спосіб
застосування та дози»).

Гіперкаліємія

Гіперкаліємію може спричинити цукровий діабет або
одночасне застосування лікарських засобів, що підвищують каліємію (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У таких
випадках потрібен регулярний контроль рівня калію.

Комбінація з пеметрекседом

У пацієнтів з легкою та помірною нирковою недостатністю,
які отримують пеметрексед, лікування мелоксикамом потрібно призупинити
принаймні на 5 днів до введення пеметрекседу, в день введення і щонайменше на 2
дні після введення (див розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій»).

Інші
попередження та заходи безпеки

Побічні реакції часто гірше переносять пацієнти літнього
віку, слабкі або ослаблені хворі, які потребують ретельного нагляду. Як і при
лікуванні іншими НПЗП, потрібно бути обережними щодо хворих літнього віку, в
яких більш імовірне зниження функції нирок, печінки та серця. Пацієнти літнього
віку мають вищу частоту виникнення побічних реакцій на НПЗП, особливо
шлунково-кишкових кровотеч та перфорацій, що можуть бути летальними (див.
розділ «Спосіб застосування та дози»).

Лікарський засіб МЕЛОКСА КСАНТІС, як і будь-який інший
НПЗП, може маскувати симптоми інфекційних захворювань.

Мелоксикам може негативно впливати на
репродуктивну функцію, тому не рекомендований жінкам, які хочуть завагітніти. Для
жінок, які планують вагітність або проходять обстеження з приводу безпліддя,
слід розглянути можливість припинення прийому мелоксикаму (див. розділ «Застосування у період вагітності або годування груддю»).

Маскування
запалення та гарячки

Фармакологічна дія лікарського засобу МЕЛОКСА КСАНТІС щодо зменшення гарячки
та запалення може ускладнити діагностику при підозрюваному неінфекційному
больовому стані.

Лікування
кортикостероїдами

Лікарський засіб МЕЛОКСА КСАНТІС не може бути
імовірним замісником кортикостероїдів при лікуванні кортикостероїдної
недостатності.

Гематологічні
ефекти

Анемія може спостерігатися у пацієнтів, які застосовують
НПЗП, включаючи препарат МЕЛОКСА КСАНТІС.
Це може бути пов’язано з затримкою рідини, шлунково-кишковою кровотечею
невідомого походження або макроскопічною чи неповністю описаним впливом на
еритропоез. Пацієнтам при довготривалому застосуванні препарату МЕЛОКСА КСАНТІС
слід контролювати гемоглобін або гемокрит, якщо наявні симптоми анемії.

НПЗП гальмують агрегацію тромбоцитів та можуть
подовжити час кровотечі у деяких пацієнтів. На відміну від ацетилсаліцилової
кислоти, їх вплив на функцію тромбоцитів кількісно менший, короткочасний та
оборотний. Слід ретельно контролювати стан пацієнтів, які приймають лікарський
засіб МЕЛОКСА КСАНТІС та у яких
можливі зміни функції тромбоцитів, зокрема розлади згортання крові, або
пацієнтів, які отримують антикоагулянти.

Застосування
пацієнтам з наявною астмою

Пацієнти з астмою можуть мати аспіринчутливу
астму. Застосування ацетилсаліцилової кислоти у пацієнтів з аспіринчутливою
астмою асоційоване з тяжким бронхоспазмом, який може бути летальним. З огляду
на перехресну реакцію, включаючи бронхоспазм, між ацетилсаліциловою кислотою та
іншими НПЗП лікарський засіб МЕЛОКСА
КСАНТІС не слід застосовувати пацієнтам, чутливим до ацетилсаліцилової
кислоти, та слід обережно призначати пацієнтам з наявною астмою.

Цей лікарський засіб містить менше 1 ммоль (23
мг)/дозу натрію, тобто практично вільний від натрію.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Вагітність. Пригнічення синтезу простагландинів може негативно
впливати на вагітність та/або розвиток ембріона і плода. Дані епідеміологічних
досліджень дають змогу припустити збільшення ризику викидня та розвитку пороків
серця і гастрошизисів після застосування інгібіторів синтезу простагландинів у
ранній період вагітності. Абсолютний ризик розвитку пороків серця збільшився з
менш ніж 1 % приблизно до 1,5 %. Вважається, що цей ризик збільшується зі
збільшенням дози та тривалості лікування. Доведено, що у тварин введення
інгібітора синтезу простагландину призводить до збільшення до- та
післяімплантаційної загибелі і внутрішньоутробної летальності. Крім того,
збільшення кількості випадків різних вад розвитку, в тому числі
серцево-судинної системи, було зареєстровано у тварин, які отримували інгібітор
синтезу простагландинів протягом періоду органогенезису.

Під час І та ІІ триместру
вагітності мелоксикам не слід застосовувати, за винятком нагальної потреби.
Якщо жінка намагається завагітніти або у період І та ІІ триместру вагітності
застосовує мелоксикам, дозування та тривалість лікування повинні бути
щонайменшими.

У процесі ІІІ триместру
вагітності всі інгібітори синтезу простагландинів можуть створювати для плода
ризик:

-
серцево-легеневої токсичності (з
передчасним закриттям артеріальної протоки та легеневою гіпертензією);

-
порушення функції нирок, що може
розвинутися у ниркову недостатність з олігогідроамніоном;

можливі ризики в останні терміни вагітності для матері та
новонародженого:

-
можливість подовження часу
кровотечі, антиагрегаційного ефекту навіть при дуже низьких дозах;

-
пригнічення скорочень матки, що
призводить до затримки або затягування пологів.

Тому мелоксикам
протипоказаний під час ІІІ триместру вагітності.

Період годування груддю. Хоча конкретних даних щодо мелоксикаму
немає, про НПЗП відомо, що вони можуть проникати в грудне молоко. Тому
застосування препарату МЕЛОКСА КСАНТІС протипоказано жінкам, які годують
груддю.

Фертильність. Мелоксикам, як і інші лікарські засоби, що інгібують
синтез циклооксигенази/простагландину, може негативно впливати на репродуктивну
функцію, тому не рекомендований жінкам, які хочуть завагітніти. Для жінок, які
планують вагітність або проходять обстеження з приводу безпліддя, слід
розглянути можливість припинення застосування мелоксикаму.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Спеціальних досліджень щодо впливу препарату на
здатність керувати автомобілем або працювати з іншими механізмами немає. Однак
на основі фармакодинамічного профілю та побічних реакцій, що спостерігалися,
можна припустити, що мелоксикам не впливає або має незначний вплив на зазначену
діяльність. Проте пацієнтам, у яких спостерігалися розлади функції зору,
включаючи нечіткість зору, запаморочення, сонливість, вертиго або інші
порушення центральної нервової системи, рекомендовано утриматися від керування
автомобілем або роботи з іншими механізмами.

Спосіб застосування та
дози.

Застосовувати перорально.

Загальну добову кількість
лікарського засобу слід застосовувати одноразово, запиваючи водою або іншою
рідиною, під час вживання їжі.

Побічні реакції можна мінімізувати шляхом застосування
найменшої ефективної дози протягом найкоротшої тривалості лікування, необхідної
для контролю симптомів (див. розділ «Особливості застосування»). Слід періодично оцінювати
потребу пацієнта в симптоматичному полегшенні та відповідь на лікування.

Загострення остеоартрозу:

7,5 мг на добу (половина
таблетки 15 мг). Якщо необхідно, дозу можна збільшити до 15 мг на добу (1
таблетка 15 мг).

Ревматоїдний артрит, анкілозивний спондиліт:

15 мг на добу (1 таблетка
15 мг).

Також див. нижче
«Особливі категорії пацієнтів».

Відповідно до досягнутого
терапевтичного ефекту дозу можна зменшити до 7,5 мг на добу (половина таблетки
15 мг).

НЕ ПЕРЕВИЩУВАТИ ДОЗУ 15
мг на добу.

Особливі
категорії пацієнтів

Пацієнти літнього віку та
пацієнти з підвищеним ризиком розвитку побічних реакцій

Рекомендована доза для довготривалого лікування
ревматоїдного артриту та анкілозивного спондиліту у пацієнтів літнього віку
становить 7,5 мг на добу. Пацієнтам з підвищеним ризиком розвитку побічних
реакцій слід починати лікування з 7,5 мг на добу (див. розділ «Особливості
застосування»).

Ниркова недостатність

Для пацієнтів із тяжкою нирковою недостатністю, які знаходяться на діалізі,
доза не повинна перевищувати 7,5 мг на добу. Пацієнтам із легкою та помірною нирковою недостатністю (пацієнтам із
кліренсом креатиніну вище 25 мл/хв) зниження дози не потрібне (щодо пацієнтів з
тяжкою нирковою недостатністю без застосування діалізу див. розділ
«Протипоказання»).

Печінкова недостатність

Пацієнтам із легкою та помірною печінковою недостатністю зниження дози
не потрібне (щодо пацієнтів з тяжкою печінковою недостатністю див. розділ
«Протипоказання»).

Діти.

Препарат МЕЛОКСА КСАНТІС,
таблетки по 15 мг, протипоказаний дітям віком до 16 років (див. розділ
«Протипоказання»).

Передозування.

Симптоми гострого передозування НПЗП зазвичай обмежуються летаргією,
сонливістю, нудотою, блюванням та епігастральним болем, які в цілому є
оборотними при підтримуючій терапії. Може виникнути шлунково-кишкова кровотеча.
Тяжке отруєння може призвести до артеріальної гіпертензії, гострої ниркової
недостатності, дисфункції печінки, пригнічення дихання, коми, судом,
серцево-судинної недостатності та зупинки серця. Повідомлялося про
анафілактоїдні реакції при терапевтичному застосуванні НПЗП, що також можуть
спостерігатися при передозуванні.

При передозуванні НПЗП пацієнтам рекомендовані симптоматичні та підтримуючі
заходи. Дослідження показали прискорення виведення мелоксикаму шляхом прийому 4
пероральних доз холестираміну 3 рази на добу.

Побічні реакції.

Дані досліджень та
епідеміологічні дані дають можливість припустити, що застосування деяких НПЗП
(особливо у високих дозах та при тривалому лікуванні) може бути пов’язане з
невеликим підвищенням ризику судинних тромботичних явищ, наприклад інфаркту міокарда
або інсульту (див. розділ «Особливості застосування»).

Набряк, артеріальна
гіпертензія та серцева недостатність спостерігалися при лікуванні НПЗП.

Більшість побічних
ефектів, що спостерігаються, шлунково-кишкового походження. Можливі пептична
виразка, перфорація або шлунково-кишкова кровотеча, іноді летальна, особливо у
пацієнтів літнього віку (див. розділ «Особливості застосування»). Після
застосування спостерігалися нудота, блювання, діарея, метеоризм, запор,
диспепсія, абдомінальний біль, мелена, блювання кров’ю, виразковий стоматит,
загострення коліту та хвороби Крона (див. розділ «Особливості застосування»), з
меншою частотою – гастрит.

Повідомляли про тяжкі
ураження шкіри: синдром Стівенса-Джонсона та токсичний епідермальний некроліз (див. розділ
«Особливості застосування»).

Критерії оцінки частоти
розвитку побічних реакцій: дуже часто (≥ 1/10); часто (≥ 1/100,
< 1/10); нечасто (≥
1/1000, < 1/100); рідко (≥ 1/10000, < 1/1000); дуже рідко
(<1/10000); частота невідома (не можна визначити за наявними даними).

З боку системи крові та лімфатичної системи:

нечасто – анемія;

рідко – відхилення показників аналізу крові від норми (включаючи зміну кількості
лейкоцитів), лейкопенія, тромбоцитопенія.

Повідомлялося дуже рідко
про випадки агранулоцитозу (див. «Окремі серйозні та/або часті побічні реакції»).

З боку
імунної системи:

нечасто – алергічні реакції, окрім
анафілактичних або анафілактоїдних;

частота невідома – анафілактична реакція, анафілактоїдна реакція, включаючи шок.

Психічні
розлади:

рідко – зміна настрою, нічні жахи;

частота невідома – сплутаність свідомості,
дезорієнтація, безсоння.

З боку
нервової системи:

часто – головний біль;

нечасто – запаморочення, сонливість.

З боку
органів зору:

рідко – розлади зору, що включають нечіткість
зору; кон’юнктивіт.

З боку
органів слуху та вестибулярного апарату:

нечасто – запаморочення;

рідко – дзвін у вухах.

Кардіальні
порушення:

рідко – відчуття серцебиття.

Повідомлялося про серцеву недостатність, пов’язану
з лікуванням НПЗП.

Судинні
розлади:

нечасто – підвищення артеріального тиску (див.
розділ «Особливості застосування»), припливи.

З боку
дихальної системи, органів грудної клітки та середостіння:

рідко – астма у пацієнтів з алергією на ацетилсаліцилову
кислоту та інші НПЗП;

частота невідома – інфекції верхніх дихальних
шляхів, кашель.

З боку
травного тракту:

дуже часто – розлади травної системи:
диспепсія,
нудота, блювання, біль у животі, запор, метеоризм, діарея;

нечасто – прихована або макроскопічна
шлунково-кишкова кровотеча, стоматит, гастрит, відрижка;

рідко – коліт, гастродуоденальна виразка,
езофагіт;

дуже рідко – шлунково-кишкова перфорація

(шлунково-кишкова кровотеча, виразка або
перфорація можуть бути тяжкими та потенційно летальними, особливо у пацієнтів
літнього віку, див. розділ «Особливості застосування»);

частота невідома – панкреатит.

З боку
гепатобіліарної системи:

нечасто – порушення функції печінки
(наприклад, підвищення трансаміназ або білірубіну);

дуже рідко – гепатит;

частота невідома – жовтяниця, печінкова
недостатність.

З боку
шкіри і підшкірної клітковини:

нечасто – ангіоневротичний набряк, свербіж,
висипання;

рідко – синдром Стівенса-Джонсона, токсичний епідермальний
некроліз, кропив’янка;

дуже рідко – бульозний дерматит, мультиформна
еритема;

частота невідома – реакції фоточутливості, ексфоліативний
дерматит.

З боку
сечовидільної системи:

нечасто – затримка натрію та води, гіперкаліємія
(див. розділи «Особливості застосування» та «Взаємодія
з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»), зміни показників функції
нирок (підвищення креатиніну та/або сечовини сироватки крові);

дуже рідко – гостра ниркова недостатність, зокрема
у пацієнтів з факторами ризику (див. розділ «Особливості застосування»);

частота невідома – інфекції сечовивідних шляхів,
порушення частоти сечовипускання.

З боку репродуктивної системи та молочних залоз:

частота невідома – жіноче безпліддя, затримка
овуляції.

Загальні
розлади:

нечасто – набряк,
включаючи набряк нижніх кінцівок;

частота невідома – грипоподібні
симптоми.

З боку
опорно-рухової системи:

частота невідома – артралгія, біль
у спині, симптоми, пов’язані з суглобами.

Окремі серйозні та/або часті побічні реакції

Повідомлялося
дуже рідко про випадки агранулоцитозу у пацієнтів, які лікувалися мелоксикамом
та іншими потенційно мієлотоксичними лікарськими засобами (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Побічні реакції, які не спостерігалися під час
застосування мелоксикаму, але які загальноприйнято є характерними для інших
сполук класу

Органічне ниркове
ураження, що, імовірно, призводить до гострої ниркової недостатності:
повідомлялося дуже рідко про випадки інтерстиціального нефриту, гострого
тубулярного некрозу, нефротичного синдрому та папілярного некрозу (див. розділ
«Особливості застосування»).

Термін придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в оригінальній упаковці при температурі не вище 25 ºС.
Зберігати в недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у блістері; по 1 блістеру або по 2,
або по 3, або по 5, або по 6, або по 10 блістерів у картонній пачці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

Санека Фармасьютікалз АТ.

Місцезнаходження виробника та
адреса місця провадження його діяльності.

Нітрянська 100, 920 27 Глоговець, Словацька
Республіка.