ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Ікзим

(IXIME)

Склад:

діюча
речовина: cefixime;

5 мл
суспензії
містять
цефіксиму
тригідрату
еквівалентно
цефіксиму
безводному 100
мг;

допоміжні
речовини: ксантанова
камедь,
натрію
бензоат (Е 211),
ароматизатор
(суниця) 052311 АР0551,
кремнію
діоксид колоїдний
безводний,
сахароза.

Лікарська
форма.  Порошок
для оральної
суспензії.

Основні
фізико-хімічні
властивості: порошок
від майже
білого до
світло-жовтого
кольору, що
утворює
суспензію
від майже білого
до жовтого
кольору, з
характерним
фруктовим
запахом.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного
застосування.
Бета-лактамні
антибіотики.
Цефалоспорини
третього
покоління.
Код АТХ J01D D08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Цефіксим
– антибіотик
групи
цефалоспоринів
III покоління
для
внутрішнього
застосування.
В умовах in vitro проявляє
значну
бактерицидну
активність
відносно
широкого
спектра
грампозитивних
і
грамнегативних
мікроорганізмів.

Клінічно
ефективний
при
лікуванні
інфекцій,
спричинених
найбільш
частими
патогенними
мікроорганізмами,
включаючи Streptococcus pneumoniae, Streptococcus
pyogenes, E.coli, Proteus mirabilis, Klebsiella species, Haemophilus influenzae
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні), Branhamella catarrhalis
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні) і Enterobacter species.
Має високий
ступінь
стабільності
у присутності
бета-лактамаз.

Більшість
штамів
ентерококів (Streptococcus faecalis, Streptococci
групи D) і Staphylococci (зокрема
коагулазопозитивні,
коагулазонегативні
і
метициліностійкі
штами) стійкі
до цефіксиму.
Крім того,
більшість штамів
Pseudomonas, Bacteroides fragilis,
Listeria monocytogenes і Clostridia
стійкі до
цефіксиму.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Абсолютна
біодоступність
після
перорального
застосування
цефіксиму
становить 22–54 %.
Оскільки їжа
значно не
впливає на
всмоктування,
цефіксим
можна
призначати
незалежно
від прийому
їжі.
Максимальний
рівень у сироватці
крові після
прийому
рекомендованих
доз для
дорослих або
дітей
становить
від 1,5 до 3
мкг/мл. При
повторному
застосуванні
відбувається
незначне
накопичення
або практично
не
відбувається
накопичення
цефіксиму.

Розподіл.
Цефіксим
майже
повністю
зв’язується
з фракцією
альбуміну,
середня
вільна
фракція становить
приблизно 30 %.

Метаболізм.
Метаболіти
цефіксиму не
були
виділені із
сироватки
крові або
сечі людини.

Виведення.
Цефіксим
виводиться в
основному в
незміненому
вигляді із
сечею.
Переважаючим
механізмом є
клубочкова
фільтрація.

Немає
даних про
проникнення
цефіксиму у грудне
молоко.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекційно-запальні
захворювання,
спричинені
чутливими до
препарату
мікроорганізмами:

-           інфекції
верхніх
дихальних
шляхів (у
тому числі
запалення
середнього
вуха) та
інші
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів (синусит,
фарингіт,
тонзиліт
бактерійної
етіології) у
випадку
відомої або
підозрюваної
стійкості
збудника до
інших часто
використовуваних
антибіотиків
або в разі
ризику неефективності
лікування);

-          інфекції
нижніх
дихальних
шляхів (у
тому числі
гострий
бронхіт і
загострення
хронічного
бронхіту);

-           інфекції
сечовивідних
шляхів (у
тому числі
цистит, цистоуретрит,
неускладнений
пієлонефрит).

Клінічно
ефективний
при
лікуванні
інфекцій,
спричинених
найчастішими
патогенними
мікроорганізмами,
включаючи Streptococcus pneumoniae, Streptococcus
pyogenes, E.coli, Proteus mirabilis, Klebsiella species, Haemophilus influenzae
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні), Branhamella catarrhalis
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні) і Enterobacter species. Має
високий
ступінь
стабільності
у присутності
бета-лактамаз.

Більшість
штамів
ентерококів (Streptococcus faecalis, Streptococci
групи D) і Staphylococci (зокрема
коагулазопозитивні,
коагулазонегативні
і
метициліностійкі
штами) стійкі
до цефіксиму.
Крім того,
більшість
штамів Pseudomonas,
Bacteroides fragilis, Listeria monocytogenes і Clostridia стійкі
до цефіксиму.

Протипоказання.

Підтверджена
гіперчутливість
до антибіотиків
групи
цефалоспоринів
або до інших компонентів
лікарського
засобу;
підвищена
чутливість
до
пеніцилінів;
порфірія.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Пробенецид
(та інші
блокатори
канальцевої
секреції) підвищує
максимальну
концентрацію
цефіксиму в
сироватці
крові,
сповільнюючи
виведення
цефіксиму
нирками, що
може призвести
до
виникнення
симптомів
передозування.

Саліцилова
кислота
підвищує
збільшує
кількість
вільного
цефіксиму на
50 % внаслідок
переміщення
цефіксиму з
місць
зв’язування
з протеїнами;
цей ефект є
залежним від
концентрації.

Карбамазепін
може
спричиняти
підвищення
концентрації
цефіксиму у
плазмі крові,
тому доцільно
контролювати
його
рівень у плазмі
крові.

При
комбінованому
застосуванні
цефіксиму з
потенційно
нефротоксичними
речовинами
(аміноглікозидами,
колістином,
поліміксином,
віоміцином)
або
сильнодіючими
діуретиками
(етакриновою
кислотою,
фуросемідом)
існує підвищений
ризик
розвитку
ниркової
недостатності.

Ніфедипін
підвищує
біодоступність
цефіксиму,
але клінічна
взаємодія не
визначена.

Антациди,
які містять
магнію або
алюмінію гідроксид,
сповільнюють
всмоктування
препарату.

Подібно
до інших
антибіотиків,
цефіксим
може
зменшувати
реадсорбцію
естрогенів
та знижувати
ефективність
комбінованих
пероральних
контрацептивів.

При
застосуванні
цефіксиму, як
і інших цефалоспоринів,
у деяких
пацієнтів
було зареєстровано
підвищення
протромбінового
часу, тому
слід дотримуватися
обережності,
якщо пацієнт
отримує антикоагулянтну
терапію.

Цефіксим
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам,
які
отримують
антикоагулянти
типу
кумарину,
наприклад
варфарин
калію.
Оскільки
цефіксим
може
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
можливе збільшення
протромбінового
часу з/без
клінічних
проявів
кровотеч.

Під час
лікування
цефіксимом
можлива хибно-позитивна
пряма
реакція
Кумбса і
хибно-позитивна
реакція на
глюкозу в
сечі при застосуванні
таблеток
із сульфатом
міді,
розчинів
Бенедикта
або Фелінга.
Для
визначення
глюкози в
сечі
рекомендується
використовувати
глюкозооксидазний
тест.

Особливості
застосування.

Бета-лактами,
включаючи
цефіксим,
збільшують у
пацієнтів
ризик
енцефалопатії
(що може
включати
конвульсії,
сплутаність,
порушення
свідомості,
рухові
розлади),
особливо у
випадках
передозування
та ниркової
недостатності.

Тяжкі
шкірні
побічні
реакції, такі
як токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром Стівенса
— Джонсона,
медикаментозне
висипання з
еозинофілією
і системними
проявами (DRESS-синдром),
були
зареєстровані
у деяких
пацієнтів при
застосуванні
цефіксиму.
При виникненні
тяжких
шкірних
побічних
реакцій
застосування
цефіксиму
слід
припинити і
призначити
відповідне
лікування.

Реакції
гіперчутливості.

Перед
початком
лікування
цефіксимом
слід
встановити,
чи є у
пацієнта в
анамнезі
реакції
гіперчутливості
на
цефалоспорини,
пеніциліни
або на інші
лікарські
засоби.

Антибіотики,
в тому числі
цефіксим,
слід застосовувати
з
обережністю
пацієнтам з
будь-якими
формами
алергічних
реакцій, особливо
на лікарські
засоби.

При
виникненні
алергічної
реакції слід
припинити
застосування
препарату та
призначити
відповідне
лікування.
Алергічні реакції
(особливо
анафілаксія),
що спостерігаються
при
застосуванні
бета-лактамних
антибіотиків,
можуть бути
тяжкими, а у
поодиноких
випадках – із
летальними
наслідками
(див.
«Побічні
реакції»).

Цефіксим
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам зі
значним
порушенням
функції
нирок (див.
«Дозування
при нирковій
недостатності»).

Як і при
застосуванні
інших
цефалоспоринів,
цефіксим
може
призвести до
гострої
ниркової
недостатності,
включаючи
тубулоінтерстиціальний
нефрит у
якості
основного патологічного
стану. При
виникненні
гострої
ниркової
недостатності
застосування
цефіксиму
слід
припинити і
призначити
відповідну
терапію та/або
вжити
відповідних
заходів.

У
випадку
застосування
цефіксиму
одночасно з
аміноглікозидами,
поліміксином
В, колістином,
петльовими
діуретиками
(фуросемідом,
етакриновою
кислотою) у
великих дозах
необхідно
ретельно
контролювати
функцію
нирок. Після
тривалого
застосування
цефіксиму
варто перевіряти
стан функції
гемопоезу.

Слід
виявляти
обережність
при
призначенні
препарату
при
наявності в
анамнезі кровотеч,
захворювань
шлунково-кишкового
тракту,
особливо
таких як
виразковий
коліт, регіональний
ентерит або
коліт на тлі
застосування,
а також при
порушенні
функції
печінки.

Безпека
застосування
цефіксиму у
недоношених
дітей або
новонароджених
не встановлена.

Тривале
застосування
антибактеріальних
лікарських
засобів може
призвести до
росту
нечутливих
мікроорганізмів
та
порушення
нормальної
мікрофлори
кишечнику, що
може призвести
до
надмірного
розмноження Clostridium
difficile і
розвитку
псевдомембранозного
коліту. При
легких
формах псевдомембранозного
коліту,
спричиненого
застосуванням
антибіотика,
може бути достатнім
припинення
застосування
лікарського
засобу. Якщо
симптоми
коліту не
зменшуються
після
відміни, слід
призначити
пероральний
прийом
ванкоміцину,
який є
антибіотиком
вибору в разі
виникнення
псевдомембранозного
коліту.

При
виникненні
коліту
середнього
або тяжкого
ступеня до
лікування
необхідно
додати
електроліти
та розчини
білків. Слід
уникати
одночасного
застосування
лікарських
засобів, що
зменшують
перистальтику
кишечнику.

Анемія.

Після
застосування
цефалоспоринів
були описані
випадки
виникнення
гемолітичної
анемії, в
тому числі
тяжкі
випадки з
летальним
наслідком.
Також
повідомлялося,
що мали місце
випадки
повторного
виникнення
гемолітичної
анемії після
застосування
цефалоспоринів
у пацієнтів,
у яких раніше
виникала гемолітична
анемія після
першого
введення
цефалоспоринів,
включаючи
цефіксим.

Вплив
на систему
крові.

При
застосуванні
бета-лактамних
антибіотиків
можливий
розвиток
нейтропенії
та агранулоцитозу,
особливо у
випадку
тривалого
лікування.
При розвитку
нейтропенії
необхідно
припинити
лікування
цефіксимом.

При
довготривалому
застосуванні
препарату
(понад 10 днів)
слід
контролювати
показники
крові.

Спектр
антибактеріальної
активності.

При
інфекціях, що
викликані
бета-гемолітичним
стрептококом
групи А, курс
лікування
має
становити не
менше 10 діб,
щоб запобігти
гострій
ревматичній
гарячці.

Під час
лікування
можлива
позитивна
пряма
реакція
Кумбса та
хибнопозитивний
аналіз сечі
на глюкозу.

Цефалоспорини
підвищують
токсичність
алкоголю,
тому при
лікуванні
цефіксимом не
рекомендується
вживати
алкогольні
напої.

Важлива
інформація
про деякі
компоненти препарату.

5 мл
розведеної
суспензії
містять 2,325 г
сахарози. Це
слід
враховувати
пацієнтам із
цукровим
діабетом.

Пацієнтам
із рідкісним
спадковим
захворюванням:
непереносимістю
фруктози,
глюкозо-галактозним
синдромом
мальабсорбції
або
недостатністю
сахарази-ізомальтази
— не слід
призначати
цей
лікарський
засіб.

Ікзим
може бути
шкідливим
для зубів.
Рекомендується
прополоскати
рот водою
після застосування,
а дітям
запивати водою
в достатній
кількості.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

При
дослідженні
репродукції
на мишах і щурах
при введенні
тваринам доз,
що майже в 400 разів
перевищують
дозу для
людини, не
було виявлено
випадків
впливу на
фертильність
або порушень
у плода,
зумовлених
застосуванням
цефіксиму. У
кролика в
дозах, що до 4
разів
перевищують
дозу для
людини, не
було жодних
доказів
тератогенного
ефекту; була
виявлена
висока
частота
абортів і
материнської
летальності,
які є
очікуваним
наслідком
відомої
чутливості
кроликів до
змін популяції
мікрофлори
кишечнику,
спричинених
антибіотиками.

Даних
про
застосування
препарату у
період
вагітності
немає.
Цефіксим
проникає через
плаценту.

Не слід
застосовувати
лікарський
засіб у
період
вагітності
або годування
груддю, крім
випадків
крайньої необхідності
за
призначенням
лікаря.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Не впливає.
Пацієнтам, у
яких на тлі
застосування
Ікзиму
виникають
побічні
реакції з
боку
центральної
нервової
системи (наприклад,
запаморочення),
слід
утриматися
від керування
автотранспортом
або роботи з
іншими
механізмами
у період
лікування.

Спосіб
застосування
та дози.

Прийом
їжі не
впливає на
всмоктування
цефіксиму.
Зазвичай
курс лікування
становить

7 днів, у
разі
необхідності
– до 14 днів. При
лікуванні
неускладнених
циститів
курс лікування
становить 3
дні.

Дітям
віком від 6
місяців до 10
років з масою
тіла до 50 кг: рекомендована
доза
становить 8 мг/кг
на добу,
одноразово,
або 4 мг/кг
кожні 12 годин
залежно від
тяжкості захворювання.

Дорослим
і дітям віком
від 10 років
(або масою
тіла більше 50 кг):
рекомендована
доза
становить 400
мг на добу, одноразово,
або 200 мг кожні 12
годин
залежно від
тяжкості
захворювання.

Пацієнти
літнього
віку:
призначати
препарат у
рекомендованій
для дорослих
дозі. Слід
контролювати
функцію
нирок і
скоригувати
дозу при
тяжкій нирковій
недостатності
(див.
«Дозування
при нирковій
недостатності»).

Дозування
при нирковій
недостатності:
цефіксим
можна застосовувати
при
порушенні
функції
нирок. Для
пацієнтів із
кліренсом
креатиніну 20
мл/хв або
вище
призначати
звичайну
дозу і режим дозування.
Для
пацієнтів з
кліренсом
креатиніну
нижче 20 мл/хв
рекомендується
добову дозу
зменшити на 50 %.
Це також
стосується пацієнтів,
які
знаходяться
на
постійному амбулаторному
перитонеальному
діалізі або
гемодіалізі.

Спосіб
приготування
суспензії.

Тільки
для внутрішнього
застосування.

Перед
приготуванням
необхідно
перевернути
та струснути
флакон, щоб
розпушити
порошок,
додати
кип’яченої
холодної
води до
позначки, зазначеної
на флаконі, у 2
прийоми,
кожного разу
збовтуючи
флакон до
утворення
однорідної
суспензії.

Приймати
суспензію
можна не
раніше ніж через
5 хвилин
після
приготування.

Перед
кожним
прийомом
готову
суспензію треба
ретельно
струсити.

Діти.

Лікарський
засіб
застосовувати
дітям віком
від 6 місяців. Безпека
та
ефективність
застосування
цефіксиму дітям віком
до 6 місяців
не
встановлені,
тому
застосовувати
цефіксим для
даної категорії
пацієнтів не
рекомендується.

Передозування.

Випадків
передозування
препарату не
спостерігалося.
Побічні
реакції,
відзначені при
застосуванні
цефіксиму в дозах
до 2 г
у здорових
учасників
дослідження,
не відрізнялися
від побічних
реакцій,
помічених у
пацієнтів,
які приймали
препарат у рекомендованих
дозах.

Симптоми:
посилення
прояву
побічних
реакцій.

Лікування.
Промивання
шлунка.
Симптоматична
та
підтримуюча
терапія.
Специфічного
антидоту
немає. Гемодіаліз
або
перитонеальний
діаліз лише
незначною
мірою
сприяють
виведенню цефіксиму
з організму.

Побічні
реакції.

З
боку крові і
лімфатичної
системи:
еозинофілія,
гіпереозинофілія,
агранулоцитоз,
лейкопенія,
нейтропенія,
гранулоцитопенія,
гемолітична
анемія,
тромбоцитопенія,
тромбоцитоз,
гіпопротромбінемія,
тромбофлебіт,
подовження
тромбінового
та
протромбінового
часу
(кровотечі та
синці без
видимих
причин),
пурпура.

З
боку травної
системи:
спазми у
шлунку, біль
у животі,
діарея*, диспепсія,
нудота,
блювання,
метеоризм,
дисбактеріоз,
кандидоз
слизових
оболонок
рота, стоматит,
глосит.

З
боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів:
жовтяниця,
гепатит,
холестаз.

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання:
псевдомембранозний
коліт.

З
боку
лабораторних
показників:
підвищення
аспартатамінотрансферази,
підвищення
аланінамінотрансферази,
підвищення
білірубіну в
крові,
підвищення
сечовини
крові,
підвищення
сироваткового
креатиніну.

З
боку обміну
речовин і
харчування:
анорексія
(втрата
апетиту).

З
боку
нервової
системи:
головний
біль,
запаморочення,
дисфорія;
зафіксовано
випадки
конвульсій
при застосуванні
цефалоспоринів,
включаючи
цефіксим.

Бета-лактами,
включаючи
цефіксим,
збільшують у
пацієнтів
ризик
енцефалопатії
(що може
включати
конвульсії,
сплутаність,
порушення
свідомості,
рухові
розлади),
особливо у
випадках
передозування
та ниркової
недостатності.

З
боку органів
слуху: втрата
слуху.

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння:
диспное.

З
боку нирок і
сечовивідних
шляхів:
гостра
ниркова
недостатність,
включаючи тубулоінтерстиціальний
нефрит у
якості основного
патологічного
стану,
гематурія.

З
боку імунної
системи та з
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: анафілактична
реакція;
реакції,
подібні до
сироваткової
хвороби;
медикаментозний
висип з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS);
гарячка;
набряк
обличчя, реакції
гіперчутливості
у вигляді
висипу,
свербежу,
медикаментозної
пропасниці
та артралгії,
включаючи
рідкісні
випадки
кропив’янки
або
ангіоневротичного
набряку. Ці
реакції
зазвичай
зникали після
припинення
терапії;
мультиформна
ексудативна
еритема (у т. ч.
синдром Стівенса
— Джонсона),
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лаєлла).

З
боку
репродуктивної
системи і
молочних залоз:
генітальний
свербіж, вагініт,
спричинений Candida.

Загальні
розлади: слабкість,
втомлюваність,
підвищене
потовиділення,
запалення
слизових
оболонок.

* Діарея
зазвичай
пов’язана із
застосуванням
препарату у
найвищих
дозах.
Повідомляли про
випадки
діареї
середнього
або тяжкого
ступеня; в
такому
випадку
припинення
терапії є
виправданим.
При
виникненні
тяжкої діареї
застосування
цефіксиму
має бути припинено.

Термін
придатності.

2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С у
сухому,
захищеному
від світла
місці.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Готову
суспензію
зберігати
при температурі
не вище 25 °С
та
застосовувати
протягом

14 діб.

Упаковка.

По 1
флакону
об’ємом 50 мл,
що містить
порошок, разом
з мірним
стаканчиком
у картонній
упаковці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

Люпін
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

198-202, Нью
Індастріал
Ерія №2,
Мандидип
(Юніт-1) – 462046, Дист
Райсен М.П.,
Індія.

Заявник.

Скай
Фарма ВЗ-ТОВ.

Місцезнаходження
заявника.

Приміщення
№ 708S,
Поверх 7,
Науковий
Парк Дубай
(НПД),
Вежа-Південна,
Науковий
Парк Дубай,
Дубай,
Об’єднані Арабські
Емірати.