ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського
засобу

ЛОСАРТАН КСАНТІС

Склад:

діюча
речовина:
losartan;

1 таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить
лозартану калію 12,5 мг, 25 мг, 50 мг або 100 мг;

допоміжні
речовини:
маніт (Е 421), целюлоза мікрокристалічна, натрію кроскармелоза, повідон,
магнію стеарат, Опадрай білий (гіпромелоза, титану діоксид (Е 171), пропіленгліколь,
тальк).

Лікарська
форма.
Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості:

таблетки по
12,5 мг: білі, круглі, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою, з
маркуванням «1L» з одного боку таблетки;

таблетки по
25 мг: білі, круглі, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою, з
маркуванням «2L» з одного боку таблетки;

таблетки по
50 мг: білі, круглі, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою, з
рискою з обох боків таблетки та по ребру і з маркуванням «3» з одного боку від
риски і «L» з іншого;

таблетки по
100 мг: білі, овальні, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою, з
рискою з одного боку таблетки і маркуванням «4L» з іншого боку та з рисками по
ребру.

Фармакотерапевтична
група.

Прості препарати антагоністів
рецепторів ангіотензину II.

Код АТX С09С А01.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Лозартан – це
синтетичний антагоніст рецепторів ангіотензину ІІ (типу АТ1) для
перорального застосування. Ангіотензин ІІ – потужний вазоконстриктор – є
активним гормоном ренін-ангіотензинової системи і одним з найважливіших
факторів патофізіології артеріальної гіпертензії. Ангіотензин II зв’язується з
рецептором AT1, який міститься у багатьох тканинах (наприклад у
гладких м’язах судин, надниркових залозах, нирках і серці), визначаючи низку
важливих біологічних ефектів, у тому числі вазоконстрикцію і вивільнення
альдостерону. Ангіотензин ІІ також стимулює проліферацію клітин гладких м’язів.

Лозартан
селективно зв’язується з рецептором АТ1. В умовах іn
vitro та in vivo лозартан та його фармакологічно активний
метаболіт – карбоксильна кислота (E 3174) – блокують усі фізіологічно вагомі
впливи ангіотензину ІІ, незалежно від джерела або шляху синтезу.

Лозартан не
зв’язується і не блокує інші рецептори гормонів або іонні канали, важливі для
серцево-судинної регуляції. Лозартан не пригнічує АПФ (кіназу ІІ) – фермент,
який сприяє розпаду брадикініну. З цієї причини не відбувається посилення
небажаних ефектів, опосередкованих брадикініном.

Під час застосування лозартану усунення негативної оборотної реакції
ангіотензину ІІ на секрецію реніну призводить до підвищення активності реніну у
плазмі крові (АРП). Таке підвищення АРП призводить до зростання концентрації
ангіотензину ІІ у плазмі крові. Хоча відбувається таке зростання,
антигіпертензивна активність і супресія концентрації альдостерону у плазмі
крові зберігаються, що свідчить про ефективну блокаду рецепторів ангіотензину
ІІ. Після відміни лікування лозартаном активність реніну у плазмі крові і
показники рівнів ангіотензину ІІ протягом 3 днів повертаються до початкових
значень.

Як лозартан, так і його основний метаболіт мають вищу спорідненість з АТ1-рецепторами,
ніж з АТ2-рецепторами. Активний метаболіт у 10–40 разів активніший,
ніж лозартан.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Після перорального
прийому лозартан добре всмоктується і підлягає метаболізму першого проходження
з формуванням активного метаболіту карбоксильної кислоти та неактивних
метаболітів. Системна біодоступність таблеток лозартану становить приблизно 33 %. Середні пікові концентрації
лозартану та його активного метаболіту досягаються відповідно через 1 годину і
3–4 години.

Розподіл

Понад 99 %
лозартану та його активного метаболіту зв’язуються з протеїнами плазми крові,
передусім з альбуміном. Об’єм розподілу лозартану становить 34 л.

Біотрансформація

Приблизно
14 % лозартану при внутрішньовенному введенні або пероральному
застосуванні перетворюється на активний метаболіт. Після внутрішньовенного і
перорального застосування лозартану калію, міченого 14С,
радіоактивність у циркулюючій плазмі крові, як правило, пов’язана з лозартаном
та його метаболітом. Мінімальне перетворення лозартану на його активний
метаболіт спостерігалася приблизно в 1 % випадків. Окрім активного
метаболіту, утворюються і неактивні метаболіти.

Виведення

Плазмовий кліренс
лозартану та його активного метаболіту становить
600 мл/хв і 50 мл/хв
відповідно. Нирковий кліренс лозартану та його активного метаболіту становить
приблизно 74 мл/хв і 26 мл/хв відповідно. Коли лозартан
застосовують перорально, приблизно 4 %
дози виділяється із сечею у незміненому вигляді і приблизно 6 % у вигляді активного метаболіту.
Фармакокінетичні властивості лозартану та його активного метаболіту лінійні при
пероральних дозах лозартану калію до 200
мг.

Після перорального
застосування концентрації у плазмі крові лозартану та його активного метаболіту
зменшуються поліекспоненційно з кінцевим періодом напіввиведення приблизно 2 години і
6–9 годин відповідно. При дозі 100 мг 1 раз на добу лозартан і його
активний метаболіт не накопичуються у плазмі крові у значній кількості.

Лозартан та його
метаболіти виводяться як із жовчю, так і з сечею. Після перорального
застосування 14С-міченого лозартану приблизно 35 % радіоактивності було виявлено у сечі і 58 % у калі.

Окремі групи пацієнтів

Концентрації лозартану та його активного метаболіту у плазмі крові
пацієнтів літнього віку з артеріальною гіпертензією значущо не відрізняються
від таких показників у молодих пацієнтів з артеріальною гіпертензією.

Концентрації лозартану
у плазмі крові були у 2 рази вищі у жінок з артеріальною гіпертензією порівняно
з чоловіками, тоді як концентрації активного метаболіту у плазмі крові у
чоловіків і жінок суттєво не різнилися.

При прийомі внутрішньо пацієнтами з легким та помірним алкогольним
цирозом печінки концентрації лозартану та його активного метаболіту у плазмі
крові виявлялися відповідно у 5 та 1,7 рази вищими, ніж у молодих добровольців
чоловічої статі.

Концентрації лозартану
у плазмі крові у пацієнтів із кліренсом креатиніну вище 10 мл/хв не відрізнялися
від таких в осіб із нормальною функцією нирок.
Площа під кривою «концентрація-час» (AUC) лозартану у пацієнтів із нормальною
функцією нирок була приблизно у 2
рази більшою, ніж у пацієнтів, які перебувають на гемодіалізі.

Плазмові концентрації активного метаболіту не змінюються у пацієнтів із
порушенням функції нирок або хворих, які перебувають на гемодіалізі. Лозартан і його активний метаболіт не виводяться за допомогою
гемодіалізу.

Фармакокінетика у дітей.

Фармакокінетика лозартану вивчалася за участю 50 дітей з артеріальною
гіпертензією, віком від 1 місяця до 16 років, після перорального
застосування 1 раз на добу у дозах від 0,54 до 0,77 мг/кг (середні дози).
Результати показали, що активний метаболіт лозартану утворюється у пацієнтів
усіх вікових груп. Показники фармакокінетики лозартану після перорального
застосування у новонароджених і дітей дошкільного і шкільного віку були
аналогічними. Фармакокінетичні показники метаболіту відрізнялися більше залежно
від вікової групи. У дітей дошкільного віку і підлітків такі відмінності були
статистично значущими. Експозиція у новонароджених і дітей віком до 2 років
була порівняно високою.

Клінічні
характеристики.

Показання.

– Лікування есенціальної
гіпертензії у дорослих, а також дітей і підлітків віком від 6 років.

– Лікування захворювання нирок у
дорослих пацієнтів із артеріальною гіпертензією і цукровим діабетом ІІ типу з
протеїнурією ≥ 0,5 г/добу – як частина антигіпертензивної терапії.

– Лікування хронічної серцевої
недостатності (у пацієнтів віком від 60 років), коли застосування інгібіторів
ангіотензинперетворювального ферменту (АПФ) вважається неможливим з причини несумісності,
особливо при кашлі, або протипоказане. Пацієнтів із серцевою недостатністю,
стан яких стабілізувався при застосуванні інгібітору АПФ, не слід переводити на
лікування лозартаном. При лікування хронічної серцевої недостатності фракція
викиду лівого шлуночка у пацієнта повинна становити ≤ 40 %,
стан має бути клінічно стабільним.

– Зниження ризику розвитку інсульту
у дорослих пацієнтів з артеріальною гіпертензією і гіпертрофією лівого
шлуночка, що підтверджено ЕКГ.

Протипоказання.

‒ Підвищена чутливість до лозартану або до
будь-якого іншого компонента препарату.

‒ Тяжкі порушення функції печінки.

- Вагітність
або планування вагітності (див. розділ «Застосування у період вагітності або
годування груддю»).

‒ Дитячий вік до 6 років.

‒ Одночасне застосування препарату з лікарськими
засобами, які містять аліскірен, у разі наявності цукрового діабету чи порушень
функції нирок (швидкість клубочкової фільтрації < 60 мл/хв./1,73
м²)

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Інші антигіпертензивні
препарати можуть посилювати гіпотензивний ефект лозартану. До препаратів, що
можуть спричиняти артеріальну гіпотензію, належать трициклічні антидепресанти,
антипсихотичні засоби, баклофен, аміфостин. Одночасне застосування цих
препаратів із гіпотензивними засобами збільшує ризик виникнення артеріальної
гіпотензії.

Лозартан
метаболізується переважно за участю системи цитохрому Р450 (CYP) 2С9 з
утворенням активного метаболіту карбоксильної кислоти. У ході досліджень було
встановлено, що флуконазол (інгібітор CYP2С9) знижує експозицію активного
метаболіту приблизно на 50 %. Встановлено, що одночасне застосування лозартану
та рифампіцину (індуктора ферментів метаболізму) призводить до зниження на 40 %
концентрації активного метаболіту у плазмі крові. Клінічне значення цього
ефекту невідоме. Немає відмінності в експозиції при одночасному застосуванні
лозартану та флувастатину (слабкого інгібітору CYP2С9).

Так само, як і при
застосуванні інших лікарських засобів, які блокують ангіотензин II або його ефекти, одночасне застосування
препаратів, що затримують калій в організмі (наприклад калійзберігаючих
діуретиків: спіронолактону, тріамтерену, амілориду), або можуть підвищувати
рівні калію (таких як гепарин), добавок, що містять калій, замінників солі з
калієм, може призвести до підвищення вмісту калію у сироватці крові. Одночасне
застосування таких засобів не рекомендоване.

Про оборотне
підвищення концентрацій літію у сироватці крові та виникнення токсичних проявів
повідомлялося при одночасному застосуванні літію з інгібіторами АПФ. Також дуже
рідко повідомлялося про такі прояви при застосуванні антагоністів рецепторів
ангіотензину ІІ. Одночасне лікування препаратами літію та лозартаном слід
проводити з обережністю. Якщо застосування такої комбінації вважається
необхідним, рекомендовано перевіряти рівні літію у сироватці крові протягом
комбінованого лікування.

При одночасному
застосуванні антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ і нестероїдних
протизапальних препаратів (НПЗП) (наприклад селективних інгібіторів
циклооксигенази-2 (ЦОГ-2)), ацетилсаліцилової кислоти у дозах, що чинять
протизапальну дію, неселективних НПЗП) може послаблюватися антигіпертензивний
ефект. Одночасне застосування антагоністів ангіотензину ІІ або діуретиків із
НПЗП підвищує ризик погіршання функції нирок, включаючи можливий розвиток
гострої ниркової недостатності, а також підвищення рівня калію у сироватці
крові, особливо у пацієнтів з уже існуючим порушенням функції нирок. Таку
комбінацію слід призначати з обережністю, особливо пацієнтам літнього віку.
Пацієнтам слід проводити відповідну гідратацію, також може бути доцільним
моніторинг функції нирок після початку одночасного застосування препаратів, а
також періодично впродовж лікування.

При подвійній
блокаді лікарськими засобами (наприклад додавання інгібітору АПФ до терапії
антагоністами рецепторів ангіотензину ІІ) необхідно проводити ретельне
спостереження за функцією нирок та при необхідності обмежити супутній прийом
препаратів. Деякі дослідження показали, що у пацієнтів із атеросклерозом,
серцевою недостатністю або цукровим діабетом з пошкодженням нервових кінцівок
подвійна блокада ренін-ангіотензин-альдостеронової системи спричиняє більш
високу частоту виникнення артеріальної гіпотензії, непритомності, гіперкаліємії
та змін у функції нирок (у т. ч. гострої ниркової недостатності) порівняно з
такою при застосуванні одного агента ренін-ангіотензин-альдостеронової системи.

Подвійна
блокада ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (RААS)

Клінічні
дослідження вказують, що подвійна блокада ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи (RААS) шляхом одночасного застосування інгібіторів
ангіотензинперетворювального ферменту, антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ
чи аліскірену підвищує ризик розвитку таких побічних реакцій як артеріальна гіпотензія,
гіперкаліємія та порушення функції нирок (у тому числі гострої ниркової
недостатності) порівняно з застосуванням будь-якого одного з лікарських засобів
(див. розділи «Протипоказання», «Особливості застосування»).

Особливості застосування.

Гіперчутливість.

Слід особливо
контролювати стан пацієнтів з ангіоневротичним набряком (набряки обличчя, губ,
горла та/або язика) в анамнезі.

Артеріальна
гіпотензія і водно-електролітний дисбаланс.

Симптоматична
артеріальна гіпотензія, особливо після застосування першої дози препарату або
після підвищення дози, може виникати у пацієнтів зі зниженим внутрішньосудинним
об’ємом або дефіцитом натрію, спричиненими застосуванням сильних діуретиків,
дієтичним обмеженням споживання солі, діареєю або блюванням. Такі стани
потребують корекції перед початком лікування лозартаном або зниження початкової
дози препарату. Ці рекомендації стосуються також дітей віком від 6 років.

Електролітний
дисбаланс.

Електролітний
дисбаланс часто спостерігається у пацієнтів із порушенням функції нирок (з або
без цукрового діабету), що слід брати до уваги. У ході досліджень за участю
хворих на цукровий діабет II типу та з нефропатією частота виникнення
гіперкаліємії була більшою при лікуванні лозартаном порівняно з такою у групі
плацебо. Тому слід часто перевіряти концентрації калію у плазмі крові і
показники кліренсу креатиніну, особливо у пацієнтів із серцевою недостатністю і
кліренсом креатиніну 30–50 мл/хв.

Не рекомендоване
одночасне застосування лозартану і калійзберігаючих діуретиків, добавок, що
містять калій, та замінників солі, що містять калій.

Порушення
функції печінки.

Оскільки
фармакокінетичні дані вказують на істотне підвищення концентрації лозартану у
плазмі крові хворих на цироз печінки, слід розглянути питання про зниження дози
для пацієнтів із наявністю в анамнезі порушень функції печінки. Немає досвіду
застосування препарату пацієнтам із тяжкими порушеннями функції печінки.

Лозартан не
рекомендований для застосування дітям із порушеннями функції печінки.

Порушення
функції нирок.

Повідомлялося про
порушення функції нирок, включаючи ниркову недостатність, що пов’язували з
пригніченням ренін-ангіотензинової системи (особливо у пацієнтів із залежністю
функції нирок від ренін-ангіотензин-альдостеронової системи, тобто у пацієнтів
з тяжкою серцевою недостатністю або з уже існуючими порушеннями функції нирок).

Препарати, що
впливають на ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, можуть спричиняти
підвищення рівнів сечовини крові та креатиніну сироватки крові у хворих з
двобічним стенозом ниркових артерій або зі стенозом артерії єдиної нирки. Ці
зміни у функції нирок можуть бути оборотними після припинення терапії. Лозартан
слід з обережністю застосовувати пацієнтам із двобічним стенозом ниркових
артерій або зі стенозом артерії єдиної нирки.

Застосування
дітям із порушеннями функції нирок.

Лозартан не
рекомендований для застосування дітям, у яких швидкість клубочкової фільтрації
< 30 мл/хв/1,73м2, оскільки немає відповідних даних
щодо застосування.

Протягом періоду
застосування лозартану слід регулярно перевіряти функцію нирок, оскільки
можливе її погіршання. Особливо це стосується випадків, коли лозартан
застосовують при наявності інших патологічних станів (гарячка, дегідратація),
які можуть впливати на ниркову функцію.

Одночасне
застосування лозартану і інгібіторів АПФ погіршує функцію нирок, тому така
комбінація не рекомендована.

Трансплантація
нирки.

Немає даних щодо
безпеки застосування препарату пацієнтам, яким щойно проведено трансплантацію
нирки.

Первинний
гіперальдостеронізм.

У пацієнтів із
первинним гіперальдостеронізмом, як правило, не спостерігається ефекту при
застосуванні антигіпертензивних препаратів, що діють шляхом пригнічення
ренін-ангіотензинової системи. Тому лозартан не рекомендований для цієї групи
пацієнтів.

Захворювання
коронарних артерій та цереброваскулярні захворювання.

Як і при
застосуванні інших антигіпертензивних препаратів, надмірне зниження
артеріального тиску у пацієнтів з ішемічними захворюваннями коронарних артерій
та цереброваскулярними захворюваннями може призводити до розвитку інфаркту
міокарда або інсульту.

Серцева
недостатність.

Як і при
застосуванні інших препаратів, що впливають на ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему, у пацієнтів із серцевою недостатністю з/без порушення функції нирок
існує ризик розвитку тяжкої артеріальної гіпотензії і порушення функції нирок
(часто гострого).

Немає достатнього
терапевтичного досвіду застосування лозартану пацієнтам із серцевою
недостатністю і супутнім тяжким порушенням функції нирок, пацієнтам із тяжкою
серцевою недостатністю (клас ІV за класифікацією NYHA), а також пацієнтам із
серцевою недостатністю і симптоматичною небезпечною для життя серцевою
аритмією. Тому лозартан слід застосовувати з обережністю такій групі пацієнтів.
Слід з обережністю одночасно застосовувати комбінацію лозартану з
β-блокаторами.

Стеноз
аортального і мітрального клапанів, обструктивна гіпертрофічна кардіоміопатія.

Як і при
застосуванні інших вазодилататорів, з особливою обережністю призначають препарат
пацієнтам зі стенозом аортального і мітрального клапанів та обструктивною
гіпертрофічною кардіоміопатією.

Подвійна
блокада ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (RААS).

Є дані, що супутнє
застосування інгібіторів ангіотензинперетворювального ферменту, антагоністів
рецепторів ангіотензину ІІ чи аліскірену підвищує ризик розвитку артеріальної
гіпотензії, гіперкаліємії та зниження функції нирок (у тому числі появи гострої
ниркової недостатності). Для подвійної блокади ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи (RААS) не рекомендується супутнє застосування інгібіторів
ангіотензинперетворювального ферменту, антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ
чи аліскірену (див розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).

Коли комбінація
цих лікарських засобів (подвійна блокада) вважається абсолютно необхідною,
лікування має відбуватися тільки під наглядом лікаря і за умови частого
ретельного контролю функції нирок, водно-електролітного балансу та
артеріального тиску. Інгібітори АПФ і блокатори рецепторів ангіотензину II, не
слід застосовувати одночасно пацієнтам з діабетичною нефропатією.

Інші
застереження.

Лозартан та інші
антагоністи ангіотензину менш ефективні для зниження артеріального тиску у
пацієнтів негроїдної раси, ніж у представників інших рас, можливо, через низьку
активність реніну у пацієнтів негроїдної раси з артеріальною гіпертензією.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Вагітність.

Лікарський засіб
протипоказано застосовувати вагітним або жінкам, які планують завагітніти. Якщо
під час лікування цим засобом підтверджується вагітність, його застосування
необхідно негайно припинити і замінити іншим лікарським засобом, дозволеним до
застосування вагітним.

Епідеміологічні
дані стосовно тератогенного впливу інгібіторів АПФ протягом I триместру
вагітності не переконливі; однак зростання ризику не виключене. Оскільки немає
контрольованих епідеміологічних даних щодо ризику застосування антагоністів
рецепторів ангіотензину ІІ (АРА ІІ), такі ризики можуть існувати.
Пацієнткам, які планують вагітність, слід призначити альтернативну
антигіпертензивну терапію зі встановленим профілем безпеки щодо застосування у
період вагітності. Відомо, що застосування АРА ІІ протягом II та III триместрів
вагітності призводить до фетотоксичних явищ (послаблення функції нирок,
олігогідрамніон, затримка осифікації кісток черепа) і проявів неонатальної
токсичності (ниркова недостатність, артеріальна гіпотензія, гіперкаліємія).

Якщо протягом II
триместру вагітності застосовувалися АРА ІІ, рекомендовано провести
ультразвукове обстеження для перевірки функції нирок і стану кісток черепа.

Стан
новонароджених, матері яких застосовували АРА ІІ, слід часто перевіряти
стосовно розвитку артеріальної гіпотензії.

Період годування
груддю.

Застосування
лозартану у період годування груддю протипоказано. Рекомендовано альтернативне
лікування препаратами з краще вивченим профілем безпеки.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Не проводилися
дослідження щодо впливу препарату на здатність керувати автотранспортом або
іншими механізмами. Однак слід пам’ятати про можливість розвитку таких побічних
реакцій, як запаморочення та сонливість, особливо на початку лікування та при
підвищенні дози препарату.

Спосіб застосування та дози.

Таблетки Лосартан Ксантіс можна застосовувати незалежно від прийому
їжі, запиваючи 1 склянкою води.

У разі
необхідності меншого дозування слід застосовувати лозартан в іншій лікарській
формі.

Артеріальна
гіпертензія

Зазвичай початкова
і підтримувальна доза для більшості хворих становить 50 мг препарату 1 раз на добу (1 таблетка препарату Лосартан
Ксантіс 50 мг). Максимальний
антигіпертензивний ефект досягається на 3–6 тиждень від початку лікування. Для
деяких пацієнтів може виявитися сприятливішим підвищення дози препарату до 100 мг 1 раз на добу (вранці).

Препарат можна застосовувати у поєднанні з іншими антигіпертензивними
препаратами, особливо з діуретиками (наприклад гідрохлоротіазидом).

Пацієнти з гіпертензією та цукровим діабетом ІІ типу із
протеїнурією ≥ 0,5 г/добу

Рекомендується
початкова доза 50 мг (1 таблетка) 1 раз на
добу. Дозу можна збільшити до 100 мг 1 раз на добу залежно від того, якими
є показники артеріального тиску через 1 місяць після початку лікування. Препарат
Лосартан Ксантіс можна застосовувати з іншими антигіпертензивними
препаратами (наприклад діуретиками, блокаторами кальцієвих каналів, блокаторами
α- або β-рецепторів та препаратами центральної дії), а також з
інсуліном та іншими гіпоглікемічними препаратами, які широко застосовуються
(наприклад сульфонілсечовиною, глітазонами та інгібіторами глюкозидази).

Серцева
недостатність.

Для пацієнтів із
хронічною серцевою недостатністю рекомендується початкова доза лозартану 12,5
мг 1 раз на добу (1 таблетка препарату Лосартан Ксантіс 12,5 мг). Як правило,
доза титрується з тижневим інтервалом (а саме 12,5 мг на добу, 25 мг на добу,
50 мг на добу, 100 мг 1 раз на добу до максимальної дози 150 мг 1 раз на добу)
до звичайної підтримувальної дози 50 мг 1 раз на добу залежно від
індивідуальної переносимості.

Зменшення
ризику розвитку інсульту у пацієнтів з артеріальною гіпертензією і гіпертрофією
лівого шлуночка, підтвердженою на ЕКГ.

Рекомендована
початкова доза становить 50 мг препарату Лосартан Ксантіс 1 раз на добу.

Залежно від змін
рівня артеріального тиску до лікування слід додати гідрохлоротіазид у низькій
дозі та/або збільшити дозу препарату Лосартан Ксантіс до 100 мг 1 раз на добу.

Застосування пацієнтам зі зниженим об’ємом циркулюючої крові.

Пацієнтам зі зниженим
об’ємом циркулюючої крові (наприклад, унаслідок лікування високими дозами
діуретиків) розпочинати терапію необхідно з дози
25 мг лозартану (1 таблетка препарату Лосартан Ксантіс) 1 раз на добу.

Застосування
пацієнтам із порушенням функції нирок та пацієнтам, яким проводять гемодіаліз.

При призначенні препарату
Лосартан Ксантіс пацієнтам із порушенням функції нирок, а також пацієнтам, яким
проводять гемодіаліз, початкову корекцію дози проводити не потрібно.

Застосування
пацієнтам з порушенням функції печінки.

Для пацієнтів із
порушенням функції печінки в анамнезі слід розглянути доцільність застосування
препарату у меншій дозі. Немає досвіду лікування пацієнтів із тяжкими
порушеннями функції печінки, тому лозартан протипоказаний таким пацієнтам.

Застосування
дітям.

Дані щодо
ефективності та безпеки застосування лозартану дітям віком від 6 місяців до 6
років не встановлені (див. розділ «Фармакокінетика»).

Для дітей, які
можуть ковтати таблетки і в яких маса тіла більше 20 кг та менше 50 кг,
рекомендована доза становить 25 мг 1 раз на добу. У виняткових випадках дозу
можна збільшити до максимальної – 50 мг 1 раз на добу. Дозу слід коригувати
залежно від впливу на рівень артеріального тиску.

Для пацієнтів з
масою тіла понад 50 кг рекомендована разова доза становить 50 мг 1 раз на добу.
У виняткових випадках дозу можна збільшити до максимальної – 100 мг 1 раз на
добу. Застосування дітям доз, що перевищують 1,4 мг/кг (або більше 100 мг) на
добу, не вивчалося.

Лозартан не
рекомендований для застосування дітям віком до 6 років, оскільки даних щодо
застосування препарату цій групі пацієнтів недостатньо.

Препарат не
рекомендується застосовувати дітям зі швидкістю клубочкової фільтрації менше
30 мл/хв/1,73м2, оскільки немає відповідних даних щодо
застосування.

Лозартан також не
рекомендується для застосування дітям із порушенням функції печінки.

Застосування
пацієнтам літнього віку.

Як правило, немає
потреби у коригуванні початкової дози для пацієнтів літнього віку, хоча можливе
призначення лозартану у початковій дозі 25 мг пацієнтам віком понад 75 років.

Діти.

Безпека та
ефективність застосування лозартану дітям віком до 6 років не встановлені, тому
препарат не призначають цій віковій категорії пацієнтів.

Передозування.

Симптоми. Існують
обмежені дані щодо передозування лозартану. Залежно від ступеня інтоксикації
можуть з’являтися такі симптоми, як артеріальна гіпотензія, тахікардія,
брадикардія.

Лікування.
Лікування залежить від часу, що минув після прийому препарату, характеру і
тяжкості симптомів. Пріоритетним заходом має бути стабілізація функції
серцево-судинної системи. Після перорального прийому препарату показане
застосування активованого вугілля у відповідній дозі. Рекомендованими заходами
є стимуляція блювання та промивання шлунка. Надалі слід контролювати основні
показники життєдіяльності організму та коригувати у разі необхідності. Лозартан
та активні метаболіти не видаляються при проведенні гемодіалізу.

Побічні реакції.

Найчастішою
небажаною реакцією при застосуванні лозартану було запаморочення.

Пацієнти з
артеріальною гіпертензією.

З
боку нервової системи: запаморочення, сонливість, головний
біль, безсоння, м’язові судоми.

З
боку органів слуху: вертиго.

З
боку серцево-судинної системи: відчуття серцебиття, стенокардія,
симптоматична гіпотензія (особливо у пацієнтів з внутрішньосудинною
дегідратацією, наприклад, у разі тяжкої серцевої недостатності або при
лікуванні діуретиками у високих дозах), дозозалежний ортостатичний ефект,
висип, тахікардія.

З
боку травного тракту: абдомінальний біль, диспепсія, запор.

З
боку дихальної системи: кашель, нежить, синусит, фарингіт,
інфекція верхніх дихальних шляхів.

Загальні
порушення:
астенія, слабкість, набряки.

Лабораторні
показники.
Зміни стандартних лабораторних показників рідко були пов’язані із застосуванням
таблеток лозартану. Рівень аланінамінотрансферази (АЛТ) підвищувався рідко і
зазвичай нормалізувався після припинення застосування препарату. Гіперкаліємія
(рівень калію у сироватці крові > 5,5 ммоль/л) спостерігалася у 1,5 %
пацієнтів з артеріальною гіпертензією.

Пацієнти з
гіпертрофією лівого шлуночка серця.

З
боку нервової системи: запаморочення.

З
боку органів слуху: вертиго.

Загальні
порушення:
астенія/слабкість.

Пацієнти з
хронічною серцевою недостатністю.

З
боку нервової системи: запаморочення, головний біль,
парестезія.

З
боку серцево-судинної системи: синкопе; фібриляція передсердь; інсульт;
артеріальна гіпотензія, включаючи ортостатичну гіпотензію.

З
боку дихальної системи: кашель, диспное.

З
боку травного тракту: діарея, нудота, блювання.

З
боку шкіри та підшкірної клітковини: кропив’янка, свербіж, висип.

З
боку сечовидільної системи: порушення функції нирок, ниркова
недостатність.

З
боку системи крові та лімфатичної системи: анемія.

Загальні
порушення:
астенія/слабкість.

Лабораторні
показники:
гіперкаліємія (часто у пацієнтів, які отримують дозу 150 мг замість 50 мг),
підвищення рівня сечовини крові, креатиніну у сироватці крові та калію у
сироватці крові.

Пацієнти з
артеріальною гіпертензією і цукровим діабетом типу ІІ, що супроводжується
захворюванням нирок.

З
боку нервової системи: запаморочення.

З
боку судинної системи: артеріальна гіпотензія, (ортостатично)
гіпотензія, включаючи дозозалежні ортостатичні ефекти (особливо у пацієнтів з
інтраваскулярною деплецією,
наприклад
пацієнти з серйозною серцевою недостатністю або під час лікування великими
дозами діуретиків).

Загальні
порушення:
астенія/слабкість.

Лабораторні
показники:
гіпоглікемія, гіперкаліємія.

Побічні реакції,
що частіше виникали при застосуванні лозартану порівняно із плацебо.

З
боку системи крові та лімфатичної системи: анемія.

З
боку серцево-судинної системи: синкопе, пальпітація, ортостатична
гіпотензія.

З
боку травного тракту: діарея.

З
боку кістково-м’язової системи: біль у спині.

З
боку сечовидільної системи: інфекції сечовивідних шляхів.

Загальні
порушення:
грипоподібні симптоми.

Лабораторні
показники: гіперкаліємія
(у пацієнтів із цукровим діабетом типу ІІ).

Постмаркетингове
спостереження.

З
боку системи крові і лімфатичної системи: анемія,
тромбоцитопенія.

З
боку органів слуху: дзвін у вухах.

З
боку імунної системи: рідко – реакції гіперчутливості
(анафілактичні реакції; ангіоневротичний набряк, включаючи набряк гортані та
голосової щілини, що призводить до обструкції дихальних шляхів, та/або набряки
обличчя, губ, глотки та/або язика); у деяких пацієнтів в анамнезі був
ангіоневротичний набряк, пов’язаний із застосуванням інших препаратів, у тому
числі інгібіторів АПФ; васкуліт, включаючи пурпуру Шенляйна ‒ Геноха.

З
боку нервової системи: мігрень, дисгевзія.

З
боку дихальної системи: кашель.

З
боку травного тракту: діарея, панкреатит, блювання.

Загальний
стан:
нездужання.

З
боку гепатобіліарної системи: гепатит, порушення функції печінки.

З
боку шкіри та підшкірної клітковини: кропив’янка, свербіж, висип,
фоточутливість, еритродермія.

З
боку кістково-м’язової системи: міалгія, артралгія, рабдоміоліз.

З
боку репродуктивної системи і молочних залоз: еректильна
дисфункція/імпотенція.

З
боку сечовидільної системи: як наслідок інгібування
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи спостерігалися зміни функції нирок,
включаючи ниркову недостатність у пацієнтів групи ризику; такі зміни ниркової
функції можуть бути оборотними при припиненні терапії.

З
боку психіки:
депресія.

Лабораторні
показники:
гіпонатріємія.

Діти.

Профіль побічних
реакцій у дітей подібний до профілю у дорослих пацієнтів. Дані стосовно
побічних реакцій у дітей обмежені.

Термін придатності.

3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній упаковці при температурі не вище 25 °С.

Зберігати у
недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у блістері, по 3 або 10 блістерів у картонній пачці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробники.

Балканфарма Дупниця
АТ

Місцезнаходження
виробників та адреси місця провадження їх діяльності.

вул.
Самоковське шосе, 3, м.
Дупниця 2600, Болгарія