ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МЕЛОКСИКАМ

(Meloxicam)

Склад:

діюча
речовина: мелоксикам;

1,5 мл
препарату
містить 15 мг
мелоксикаму;

допоміжні
речовини: меглюмін,
глікофурол,
полоксамер 188,
натрію хлорид,
гліцин,
натрію
гідроксид,
вода для ін’єкцій.

Лікарська
форма.
Розчин для ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозора,
жовта рідина
з зеленим
відтінком.

Фармакотерапевтична
група. Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.

Код
АТХ
М01А С06.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Мелоксикам
– це
нестероїдний
протизапальний
препарат
(НПЗП) класу
єнолієвої
кислоти, що виявляє
протизапальний,
аналгетичний
та антипіретичний
ефекти.

Мелоксикам
виявив високу
протизапальну
активність
на всіх
стандартних
моделях
запалення. Як
і для інших
НПЗП, його
точний
механізм дії
залишається
невідомим.
Однак є
загальний
механізм дії для
всіх НПЗП
(включаючи
мелоксикам):
пригнічення
біосинтезу
простагландинів,
які є
медіаторами
запалення.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Мелоксикам
повністю
абсорбується
після внутрішньом’язової
ін’єкції.
Відносна біодоступність
порівняно з
такою при
пероральному
застосуванні – майже
100 %. Тому
корегувати
дозу при
переході від
внутрішньом’язового
до
перорального
шляху
застосування
не потрібно.
Після внутрішньом’язової
ін’єкції 15 мг
максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) становить
приблизно 1,6-1,8
мкг/мл і
досягається
за 1-6 годин.

Розподіл. Мелоксикам
дуже міцно
зв’язується
з білками
плазми крові,
головним
чином з альбуміном (99 %). Мелоксикам
проникає в
синовіальну
рідину, де
його
концентрація
у половину
менша, ніж у
плазмі крові.
Об’єм
розподілу
низький, у
середньому становить
11 л після
внутрішньом’язового
або
внутрішньовенного
застосування,
і показує індивідуальні
відхилення у
межах 7-20 %.
Об’єм
розподілу
після
застосування
багаторазових
пероральних
доз
мелоксикаму
(від 7,5 мг до 15 мг)
становить 16 л
з
коефіцієнтом
відхилення у
межах від 11 %
до 32 %.

Біотрансформація.
Мелоксикам
підлягає
екстенсивній
біотрансформації
у печінці.

У
сечі було
ідентифіковано
чотири
різних метаболіти
мелоксикаму,
що є
фармакодинамічно
неактивними.
Основний
метаболіт,
5’-карбоксимелоксикам
(60 % дози),
формується
шляхом окиснення
проміжного
метаболіту
5’-гідроксиметилмелоксикаму,
що також
виділяється
меншою мірою
(9 % дози).

Дослідження
in vitro
припускають,
що CYP 2C9
відіграє
важливу роль
у процесі
метаболізму,
тоді як CYP 3А4
ізоензими
відіграють
меншу роль. Активність
пероксидази  у  пацієнтів,
можливо,
відповідальна
за два інших
метаболіти,
які
становлять 16 %
та 4 %
призначеної
дози
відповідно.

Елімінація.
Виведення
мелоксикаму
відбувається
в основному у
формі
метаболітів
у рівних частинах
із сечею та
калом. Менше 5 %
добової дози
виділяється
у
незміненому
стані з калом,
незначна
кількість
виділяється
зі сечею.
Період
напіввиведення
становить від
13 до 25 годин залежно
від способу
застосування
(перорального,
внутрішньом’язового
або внутрішньовенного).
Плазмовий кліренс
становить приблизно
7-12 мл/хв після застосування
одноразової
пероральної
дози,
внутрішньовенного
або
ректального
застосування.

Лінійність
дози.
Мелоксикам
проявляє
лінійну
фармакокінетику
в межах
терапевтичної
дози від 7,5 мг до
15 мг після
перорального
та
внутрішньом’язового
застосування.

Особливі
групи хворих

Пацієнти
з
печінковою/нирковою
недостатністю.
Печінкова
та ниркова
недостатність
від легкого
до помірного
ступеня
суттєво не впливають
на
фармакокінетику
мелоксикаму.
Пацієнти з
помірним
ступенем
ниркової
недостатності
мали значно
вищий загальний
кліренс.
Знижене
зв’язування
з білками
плазми крові
спостерігалося
у пацієнтів з
термінальною
нирковою
недостатністю.
При
термінальній
нирковій
недостатності
збільшення
об’єму
розподілу
може
призвести до
збільшення
концентрації
вільного
мелоксикаму
(див. розділи «Протипоказання»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Пацієнти
літнього
віку. У
пацієнтів
літнього
віку
чоловічої
статі
середні
фармакокінетичні
параметри подібні
до таких у
молодих
добровольців
чоловічої статі.
У пацієнток
літнього
віку жіночої
статі
значення площі
під
фармакокінетичною
кривою «концентрація
– час» (AUC) вищі і
період
напіввиведення
довший порівняно
з
відповідними
показниками
у молодих
добровольців
обох статей. Середній
кліренс
плазми крові у
рівноважному
стані у
пацієнтів
літнього
віку був
трохи нижчий,
ніж у молодих
добровольців
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Короткотривале
симптоматичне
лікування гострого
нападу
ревматоїдного
артриту та анкілозуючого
спондиліту,
коли інші
шляхи
застосування
не можуть
бути застосовані.

Протипоказання.

-
ІІІ
триместр
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»);

-
вік
пацієнта до
18 років;

-
гіперчутливість
до діючої
речовини або
до інших
складових
лікарського
засобу;

-
гіперчутливість
до активних
речовин з подібною
дією, таких
як НПЗП, ацетилсаліцилова
кислота;
Мелоксикам
не слід
призначати
пацієнтам, у
яких
виникали
симптоми
астми, носові
поліпи,
ангіоневротичний
набряк або
кропив’янка
після
прийому ацетилсаліцилової
кислоти чи
інших НПЗП;

-
шлунково-кишкова
кровотеча
або перфорація,
пов’язана з
попередньою
терапією
НПЗП в
анамнезі;

-
активна
або
рецидивуюча
пептична
виразка/кровотеча
в анамнезі
(два або
більше окремих
підтверджених
випадки
виразки або
кровотечі);

-
тяжка
печінкова
недостатність;

-
тяжка
ниркова
недостатність,
без
застосування
діалізу;

-
шлунково-кишкова
кровотеча,
цереброваскулярна
кровотеча в
анамнезі
або інші
порушення
згортання крові;

-
розлади
гемостазу
або
одночасне
застосування
антикоагулянтів
(протипоказання
пов’язані зі
шляхом
застосування);

-
тяжка
серцева
недостатність.

Не
застосовувати
для
лікування
періопераційного
болю при
коронарному
шунтуванні.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Ризики,
пов’язані з
гіперкаліємією

Деякі
лікарські
засоби або
терапевтичні
групи можуть спричинити
гіперкаліємію:
калієві солі,
калійзберігаючі
діуретики, інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II, НПЗП, гепарини
(низькомолекулярні
або
нефракціоновані),
циклоспорин,
такролімус і
триметоприм.

Розвиток
гіперкаліємії
може
залежати від наявності
супутніх
факторів.
Ризик появи
гіперкаліємії
зростає у
разі, якщо
вищезгадані
лікарські
засоби застосовувати
супутньо з
мелоксикамом.

Фармакодинамічні
взаємодії

Інші
НПЗП та
ацетилсаліцилова
кислота ≥ 3 г
на добу. Не
рекомендується комбінація
з іншими НПЗП
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
ацетилсаліциловою
кислотою в
дозах ≥ 500 мг за
один прийом
або ≥ 3 г
загальної
добової дози.

Кортикостероїди
(наприклад,
глюкокортикоїди).
Одночасне
застосування
з
кортикостероїдами
потребує
обережності
через
підвищений
ризик
кровотечі
або появи
виразок у шлунково-кишковому
тракті.

Антикоагулянти
або гепарин.
Значно
підвищується
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.
НПЗП можуть
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
таких як
варфарин
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Не
рекомендується
одночасне
застосування
лікарського
засобу
Мелоксикам
та
антикоагулянтів
або гепарину
в
геріатричній
практиці або в
терапевтичних
дозах. У
зв’язку з
внутрішньом’язовим
введенням
розчин для
ін’єкцій
мелоксикаму
протипоказаний
пацієнтам, які
проходять
лікування
антикоагулянтами
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»).

В
інших
випадках
(наприклад, у
разі
застосування
профілактичних
доз) при
одночасному
застосуванні
з гепарином
необхідна
обережність
через
підвищений ризик
кровотеч.

Тромболітичні
та
протиагрегаційні
лікарські
засоби. Підвищений
ризик
кровотеч внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та пошкодження
гастродуоденальної
слизової оболонки.

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС).
Підвищений
ризик
шлунково-кишкової
кровотечі.

Діуретики,
інгібітори
АПФ та
антагоністи ангіотензину
ІІ.
НПЗП можуть
зменшувати
ефект
діуретиків та
інших
антигіпертензивних
лікарських засобів.
У деяких
пацієнтів з
порушеннями
функції
нирок
(наприклад, у
пацієнтів з дегідратацією
або у
пацієнтів
літнього віку
з порушеннями
функції
нирок)
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ або
антагоністів
ангіотензину
ІІ та
лікарських
засобів, що
пригнічують
циклооксигеназу,
може
призвести до
подальшого
погіршення
функції
нирок, включаючи
можливу
гостру
ниркову
недостатність,
що зазвичай є
оборотною.
Тому цю комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
особливо
пацієнтам
літнього
віку. Пацієнтам
необхідно
отримувати
адекватну кількість
рідини, а
також слід
контролювати
функцію нирок
після
початку
сумісної
терапії та
періодично
надалі (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Інші
антигіпертензивні
лікарські
засоби
(наприклад,
бета-адреноблокатори). Як і
при
застосуванні
нижчезазначених
лікарських
засобів, може
розвинутися
зниження
антигіпертензивного
ефекту
бета-блокаторів
(внаслідок
пригнічення
простагландинів
із
судинорозширювальним
ефектом).

Інгібітори
кальциневрину
(наприклад,
циклоспорин,
такролімус).
Нефротоксичність
інгібіторів
кальциневрину
може
посилюватися
НПЗП шляхом
медіації
ефектів
ниркових
простагландинів.
Під час лікування
слід
контролювати
функцію
нирок.
Рекомендований
ретельний
контроль
функції
нирок,
особливо у
пацієнтів
літнього віку.

Деферазирокс. Супутнє
застосування
мелоксикаму
і деферазироксу
може
підвищити
ризик
шлунково-кишкових
побічних
реакцій. Слід
виявляти
обережність
при
комбінуванні
цих
лікарських засобів.

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив мелоксикаму
на фармакокінетику
інших
лікарських
засобів

Літій. НПЗП
підвищують
концентрацію
літію у
плазмі крові
(шляхом
зниження
ниркової
екскреції
літію), яка
може досягти
токсичних
величин.
Одночасне
застосування
літію та НПЗП
не
рекомендовано
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо
комбінована
терапія
необхідна,
слід ретельно
контролювати
вміст літію у
плазмі крові
на початку
лікування,
при підборі дози
та при
припиненні
лікування
мелоксикамом.

Метотрексат. НПЗП
можуть
зменшувати
тубулярну
секрецію
метотрексату,
тим самим
підвищуючи
концентрацію
його у плазмі
крові. З цієї
причини не
рекомендується
супутньо застосовувати
НПЗП
пацієнтам,
які приймають
високу дозу
метотрексату
(понад

15 мг/тиждень)
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Ризик
взаємодії
НПЗП і
метотрексату
слід
враховувати
також
пацієнтам, які
приймають
низьку дозу
метотрексату,
у т. ч.
пацієнтам із
порушеннями
функції
нирок. У разі
якщо
потрібне
комбіноване
лікування,
необхідно
контролювати
показники
крові та
функції
нирок. Слід
дотримуватися
обережності
у разі, коли
прийом НПЗП і
метотрексату
триває 3 дні
поспіль,
оскільки плазмовий
рівень метотрексату
може
підвищитися
та посилити
токсичність.
Хоча
фармакокінетика
метотрексату
(15 мг/тиждень)
не зазнала
впливу при супутньому
лікуванні
мелоксикамом,
слід
враховувати,
що
гематологічна
токсичність
метотрексату
може зростати
при
лікуванні
НПЗП (див.
вище та див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Пеметрексед. При
супутньому
застосуванні
мелоксикаму
з
пеметрекседом
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
від 45 мл/хв до 79
мл/хв прийом
мелоксикаму
слід призупинити
на      5
днів до
введення
пеметрекседу,
у день введення
і на 2 дні
після
введення.
Якщо комбінація
мелоксикаму
з
пеметрекседом
необхідна,
пацієнтів
слід
ретельно
контролювати,
особливо
щодо появи
мієлосупресії
та
шлунково-кишкових
побічних
реакцій. Для пацієнтів
з тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну
нижче 45 мл/хв)
супутнє
застосування
мелоксикаму
з пеметрекседом
не
рекомендується.

Для
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок (кліренс
креатиніну ≥
80 мл/хв) доза 15
мг
мелоксикаму
можуть
зменшити
елімінацію
пеметрекседу,
а, отже,
збільшити
частоту
виникнення
побічних
реакцій,
пов’язаних з
пеметрекседом.
Таким чином,
слід виявляти
обережність
при
призначенні
15 мг мелоксикаму
одночасно з
пеметрекседом
для пацієнтів
з нормальною
функцією нирок
(кліренс
креатиніну ≥
80 мл/хв).

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив інших лікарських
засобів на
фармакокінетику
мелоксикаму

Холестирамін
пришвидшує
виведення
мелоксикаму внаслідок
порушення
внутрішньо-печінкової
циркуляції,
тому кліренс
мелоксикаму
підвищується
на 50 % і період
напів-виведення
знижується
до 13 ± 3 годин.
Ця взаємодія
є клінічно
значущою.

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив комбінації
мелоксикаму
та інших
лікарських
засобів на
фармакокінетику

Пероральні
антидіабетичні
засоби (похідні
сульфонілсечовини,
натеглінід)

Мелоксикам
майже
повністю
виводиться
за рахунок
метаболізму
в печінці,
який приблизно
на дві
третини
опосередкований
ферментами
цитохрому (CYP) Р450
(головним
чином        CYP 2C9 та менше
CYP 3A4) і
на одну третину
іншими
шляхами,
наприклад
шляхом
пероксидазного
окиснення.
Слід брати до
уваги
можливість
фармакокінетичних
взаємодій
при
одночасному
введенні
мелоксикаму
і лікарських
засобів, які
пригнічують
або
метаболізуються
CYP 2C9
та/або CYP 3A4.
Взаємодії,
опосередкованої
CYP 2C9,
можна
очікувати в
комбінації з
такими лікарськими
засобами, як
пероральні
антидіабетичні
засоби
(похідні
сульфонілсечовини,
натеглінід);
ця взаємодія
може
призвести до
підвищення
рівня цих лікарських
засобів і
мелоксикаму
в плазмі
крові. Стан пацієнтів,
які
приймають
мелоксикам
та препарати
сульфонілсечовини
або
натеглінід,
слід
ретельно
контролювати
щодо
розвитку
гіпоглікемії.

Не
виявлено
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії
при
одночасному
прийомі лікарського
засобу
Мелоксикам з
антацидами,
циметидином
та
дигоксином.

Дослідження
взаємодії
проводилися
тільки за
участю
дорослих.

Особливості
застосування.

Побічні
реакції
можуть бути
мінімізовані
застосуванням
найменшої
ефективної
дози,
необхідної
для контролю
симптомів,
протягом
найкоротшого
терміну
лікування
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та
інформацію
щодо
шлунково-кишкових
та серцево-судинних
ризиків
нижче).

У
разі
недостатнього
терапевтичного
ефекту рекомендовану
максимальну
добову дозу
не слід
перевищувати.
Також не слід
застосовувати
додаткові
НПЗП, тому що
це може
підвищити
токсичність, оскільки
терапевтичні
переваги не
доведені.
Слід уникати
одночасного
застосування
мелоксикаму
з НПЗП,
включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази-2.

Мелоксикам
не слід
застосовувати
для лікування
пацієнтів,
які
потребують
полегшення
гострого
болю.

У разі
відсутності
покращення
після
кількох днів застосування
необхідно
повторно
оцінити
користь від
лікування.

У
разі
наявності в
анамнезі
езофагіту,
гастриту
та/або
пептичної
виразки рекомендується
забезпечити
повне
зцілення цих
станів перед
початком
терапії
мелоксикамом.

Слід
регулярно
проявляти
увагу щодо
можливого
прояву
рецидиву у
пацієнтів,
які лікуються
мелоксикамом
та мають
подібний
анамнез.

Шлунково-кишкові
порушення

Як
і при
застосуванні
інших НПЗП,
потенційно
летальні
шлунково-кишкова
кровотеча, виразка
або
перфорація
можуть
виникнути у
будь-який час
у процесі
лікування, за
наявності або
без попереджувальних
симптомів
або
серйозних
шлунково-кишкових
захворювань
в анамнезі.

Ризик
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразки або
перфорації збільшується
при
підвищенні
дози НПЗП та у
пацієнтів з
виразкою в
анамнезі,
особливо
ускладненою
кровотечею
або
перфорацією
(див. розділ
«Протипоказання»),
а також у
пацієнтів
літнього
віку. Таким
пацієнтам
слід
розпочинати
лікування з
найменшої ефективної
дози. Для
таких пацієнтів
слід
розглянути
комбіновану
терапію із
захисними
лікарськими
засобами
(такими як
місопростол
або
інгібітори
протонної
помпи), як і
для
пацієнтів,
які
потребують
сумісного застосування
низької дози ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
лікарських
засобів, що
підвищують виникнення
побічних
реакцій з
боку шлунково-кишкового
тракту (див.
інформацію,
наведену
нижче, та
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
зі
шлунково-кишковою
токсичністю
в анамнезі,
особливо пацієнти
літнього
віку, повинні
повідомляти
про всі
незвичні
абдомінальні
симптоми
(особливо
шлунково-кишкові
кровотечі), особливо
на
початкових
етапах
лікування.

Пацієнтам,
які
одночасно
застосовують
лікарські
засоби, що
можуть
підвищити
ризик виразки
або
кровотечі,
такі як
гепарин, як радикальну
терапію або в
геріатричній
практиці,
антикоагулянти,
такі як
варфарин або
інші НПЗП,
або
ацетилсаліцилову
кислоту в
дозах       ≥ 500
мг за один
прийом або ≥ 3
г загальної
добової дози,
застосування
мелоксикаму
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

При
виникненні
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки у
пацієнтів,
які
застосовують
мелоксикам,
слід
відмінити
лікування.

НПЗП
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі
(виразковий
коліт, хвороба
Крона),
оскільки ці
стани можуть
загострюватися
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Порушення
з боку
печінки

Приблизно
15 % пацієнтів,
які
застосовують
НПЗП (включаючи
мелоксикам),
можуть мати
підвищення
значень
одного або
більше
печінкових
тестів у
сироватці
крові. Такі
лабораторні
відхилення
можуть прогресувати,
можуть
залишатися
незмінними або
можуть бути
тимчасовими
при
продовженні
лікування. Суттєве
підвищення
АЛТ або АСТ
(приблизно у
три та більше
разів вище
норми) зафіксовано
в 1 % пацієнтів
під час
клінічних
випробувань
з НПЗП. Окрім
цього,
протягом
клінічних
випробувань
з НПЗП були
рапортовані
рідкісні
випадки
тяжкої
печінкової
реакції, включаючи
жовтяницю та
блискавичний
летальний
гепатит,
некроз
печінки та печінкову
недостатність,
деякі з них –
з летальним
наслідком.

Пацієнтів
із
симптомами
та/або
ознаками печінкової
дисфункції
або у яких
спостерігалося
відхилення
печінкових
тестів, потрібно
оцінити щодо
розвитку
симптомів більш
тяжкої
печінкової
недостатності
впродовж
терапії мелоксикамом.
Якщо
клінічні
ознаки та
симптоми
співставляються
з розвитком
печінкових
захворювань
або якщо
спостерігаються
системні прояви
захворювання
(наприклад,
еозинофілія,
висипання),
застосування
мелоксикаму
слід
припинити.

Серцево-судинні
та
цереброваскулярні
порушення

Пацієнтам
з
артеріальною
гіпертензією
та/або із
застійною
серцевою
недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня в
анамнезі
рекомендується
ретельний
нагляд, оскільки
при терапії
НПЗП
спостерігалися
затримка
рідини та
набряк.

Пацієнтам
із факторами
ризику
рекомендується
контроль
артеріального
тиску,
особливо на
початку
курсу
лікування
мелоксикамом.

НПЗП
можуть
збільшити
ризик
серйозних серцево-судинних
тромботичних
ускладнень,
інфаркту
міокарда та
інсульту, які
можуть мати
летальний
наслідок.
Збільшення
ризику
пов’язано з
тривалістю
застосування.
Пацієнти із
серцево-судинними
захворюваннями
або
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
можуть мати
підвищений
ризик
тромботичних
ускладнень. Недостатньо
даних для
виключення
такого ризику
для
мелоксикаму.

Пацієнтам
з
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою недостатністю,
встановленою
ішемічною
хворобою
серця,
периферійним
артеріальним
захворюванням
та/або
цереброваскулярним
захворюванням
слід проводити
терапію
мелоксикамом
лише після
старанного
обстеження.
Подібне
обстеження
необхідне до
початку
довготривалого
лікування
пацієнтів з
факторами
ризику серцево-судинних
захворювань
(наприклад, з
артеріальною
гіпертензією,
гіперліпідемією,
цукровим
діабетом,
курців).

Порушення
з боку шкіри

Повідомляли
про
небезпечні
для життя тяжкі
ураження
шкіри:
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз при
застосуванні
мелоксикаму.
Пацієнти повинні
бути проінформовані
про ознаки та
симптоми
тяжких
уражень та
уважно
стежити за
реакціями шкіри.
Найбільший
ризик
виникнення
синдрому
Стівенса-Джонсона
або
токсичного
епідермального
некролізу
існує
протягом перших
тижнів
лікування.
Якщо у
пацієнта наявні
симптоми або
ознаки
синдрому
Стівенса-Джонсона
або
токсичного
епідермального
некролізу (наприклад,
шкірні висипання,
що прогресують,
часто з
пухирцями
або
ураженням
слизової оболонки),
потрібно
припинити
лікування мелоксикамом.
Важливо
якнайшвидше
діагностувати
і припинити
застосування
будь-яких
препаратів,
що можуть
спричинити
тяжкі ураження
шкіри:
синдром
Стівенса-Джонсона
або
токсичний
епідермальний
некроліз. З цим
пов’язаний
кращий
прогноз при
тяжких
ураженнях
шкіри. Якщо у
пацієнта розвинувся
синдром
Стівенса-Джонсона
або
токсичний епідермальний
некроліз при застосуванні
мелоксикаму, лікування
препаратом
не можна
відновлювати
у будь-який
час у
майбутньому.

Повідомлялося
про випадки
фіксованого
медикаментозного
висипання
при застосуванні
мелоксикаму.
Мелоксикам
не слід повторно
вводити
пацієнтам які
мали в
анамнезі
фіксований
медикаментозний
висип,
пов’язаний
із
застосуванням
мелоксикаму.
Потенційна
перехресна
реактивність
може
виникнути з
іншими
оксикамами.

Анафілактичні
реакції

Як
і при
застосуванні
інших НПЗП,
анафілактичні
реакції
можуть
спостерігатися
у пацієнтів
без відомої
реакції на мелоксикам.
Мелоксикам
не слід
застосовувати
пацієнтам з
аспіриновою
тріадою.
Даний симптоматичний
комплекс
зустрічається
у пацієнтів з
астмою, у
яких
спостерігалися
риніти, з
назальними
поліпами чи
без, або у
яких
проявлявся
тяжкий,
потенційно летальний
бронхоспазм
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших НПЗП.
Слід вжити
заходів
невідкладної
допомоги при
виявленні
анафілактичної
реакції.

Параметри
печінки та
функція
нирок

Як
і при
лікуванні
більшістю
НПЗП, описано
поодинокі
випадки
підвищення
рівня трансаміназ
у сироватці
крові, білірубіну
в сироватці
крові або
інших
параметрів
функції
печінки,
підвищення
креатиніну в
сироватці
крові та
азоту
сечовини крові,
а також інші
відхилення
лабораторних
показників. У
більшості
випадків ці
відхилення
були
незначні і
мали
тимчасовий
характер. При
значному або
стійкому
підтвердженні
таких
відхилень
застосування
мелоксикаму
слід
припинити та
провести
контрольні
тести.

Функціональна
ниркова
недостатність

НПЗП
внаслідок
пригнічення
судинорозширювального
впливу
ниркових
простагландинів
можуть
індукувати
функціональну
ниркову
недостатність
шляхом
зниження
клубочкової
фільтрації. Цей
побічний
ефект є
дозозалежним.
На початку
лікування
або після
збільшення
дози рекомендується
ретельний
контроль
функції
нирок,
включаючи
об’єм
діурезу, у
пацієнтів із
такими
факторами
ризику:

-
літній
вік;

-
супутнє
застосування
з
інгібіторами
АПФ, антагоністами
ангіотензину
ІІ, сартанами,
діуретиками
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»);

-
гіповолемія
(будь-якого
генезу);

-
застійна
серцева недостатність;

-
ниркова
недостатність;

-
нефротичний
синдром;

-
вовчакова
нефропатія;

-
тяжкий
ступінь
печінкової
дисфункції
(сироватковий
альбумін < 25 г/л
або ≥ 10 балів за
класифікацією
Чайлда-П’ю).

У
поодиноких
випадках
НПЗП можуть
призводити
до
інтерстиціального
нефриту,
гломерулонефриту,
ренального
медулярного
некрозу або
нефротичного
синдрому.

Доза
мелоксикаму
для
пацієнтів з
термінальною
нирковою
недостатністю,
які знаходяться
на діалізі,
не повинна
перевищувати
7,5 мг.
Пацієнтам з
нирковою недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня
(кліренс
креатиніну
більше 25 мл/хв)
дозу можна не
знижувати.

Затримка
натрію, калію
та води

НПЗП
можуть
посилити
затримку
натрію, калію
та води і
вплинути на
натрійуретичні
ефекти
діуретиків.
Крім того,
може
спостерігатися
зниження
антигіпертензивного
ефекту
гіпотензивних
лікарських
засобів (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»). В
результаті у
чутливих
пацієнтів
можуть провокуватися
або
загострюватися
набряк,
серцева
недостатність
або
артеріальна
гіпертензія.
Тому
пацієнтам із
ризиком
затримки
натрію, калію
та води рекомендується
проведення
клінічного
моніторингу
(див. розділи «Протипоказання»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Гіперкаліємія

Гіперкаліємію
може спричиняти
цукровий
діабет або
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
підвищують
каліємію
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). У
таких
випадках
потрібно регулярно
проводити
контроль
рівня калію.

Комбінація
з
пеметрекседом

У
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня, які
отримують
пеметрексед,
лікування
мелоксикамом
потрібно
призупинити
принаймні на
5 днів до
введення
пеметрекседу,
в день
введення і
щонайменше
на 2 дні після
введення (див
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Інші
застереження
та заходи
безпеки

Побічні
реакції
часто гірше
переносять пацієнти
літнього
віку, слабкі
або ослаблені
пацієнти, які
потребують
ретельного
нагляду. Як і
при
лікуванні
іншими НПЗП, слід
бути особливо
обережними
щодо пацієнтів
літнього
віку, в яких
більш
імовірне
зниження
функції
нирок,
печінки та
серця. Пацієнти
літнього
віку мають
вищу частоту
виникнення
побічних
реакцій, спричинених
НПЗП,
особливо
шлунково-кишкових
кровотеч та
перфорації,
що можуть
бути
летальними (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Meлоксикам,
як і
будь-який
інший НПЗП,
може маскувати
симптоми
інфекційних
захворювань.

Мелоксикам
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію, тому
не
рекомендований
жінкам, які хочуть
завагітніти.
Тому для
жінок, які
планують
завагітніти
або
проходять
обстеження з
приводу
безпліддя,
слід
розглянути можливість
припинення
прийому
мелоксикаму
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Маскування
запалення та
гарячки

Фармакологічна
дія
мелоксикаму
щодо зменшення
гарячки та
запалення
може ускладнити
діагностику
підозрюваного
неінфекційного
больового
стану.

Лікування
кортикостероїдами

Мелоксикам
не може бути
імовірним
замісником
кортикостероїдів
при лікуванні
кортикостероїдної
недостатності.

Гематологічні
ефекти

Анемія
може
спостерігатися
у пацієнтів,
які
отримують
НПЗП,
включаючи мелоксикам.
Це може бути
пов’язано із
затримкою
рідини,
шлунково-кишковою
кровотечею
невідомого
походження
або макроскопічною
кровотечею,
або не повністю
описаним
впливом на
еритропоез. Пацієнтам
при
довготривалому
застосуванні
мелоксикаму
слід
контролювати
гемоглобін
або гематокрит,
якщо наявні
симптоми та
ознаки анемії.

НПЗП
гальмують
агрегацію
тромбоцитів
та можуть подовжити час кровотечі
у деяких
пацієнтів. На
відміну від ацетилсаліцилової
кислоти, їх
вплив на
функцію
тромбоцитів
кількісно
менший,
короткочасний
та оборотний.
Потребують
ретельного
контролю
пацієнти,
яким
призначено мелоксикам
та у яких
можливі
побічні
впливи щодо
змін у
функції
тромбоцитів,
такі як розлади
згортання
крові, або
пацієнти, які
отримують
антикоагулянти.

Застосування
пацієнтам з
наявною
астмою

Пацієнти
з астмою
можуть мати
аспіринчутливу
астму.
Застосування
ацетилсаліцилової
кислоти
пацієнтам з
аспіринчутливою
астмою
асоційоване
з тяжким бронхоспазмом,
який може
бути
летальним. З
огляду на
перехресну
реакцію,
включаючи
бронхоспазм,
між ацетилсаліциловою
кислотою та
іншими НПЗП мелоксикам
не слід
застосовувати
пацієнтам,
чутливим до ацетилсаліцилової
кислоти, та
слід
обережно
застосовувати
пацієнтам з
наявною
астмою.

Інше

Як
і при
внутрішньом’язовому
застосуванні
інших НПЗП, у
місці
ін’єкції
може виникнути
абсцес або
некроз.

Лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль
натрію (23 мг) на
ампулу 1,5 мл,
тобто по суті
є вільним від
натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.
Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
впливати на
вагітність
та/або
розвиток
ембріона/плода.
Дані
епідеміологічних
досліджень свідчать
про
збільшення
ризику
викидня та
розвитку вад
серця і
гастрошизису
після
застосування
інгібіторів
синтезу простагландинів
на ранніх термінах
вагітності.
Абсолютний
ризик
розвитку вад
серця
збільшився з
менш ніж 1 % до приблизно
1,5 %. Вважається,
що цей ризик
підвищується
зі
збільшенням
дози та
тривалості
лікування.

Починаючи з
20-го тижня
вагітності
застосування
мелоксикаму
може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок
дисфункції
нирок плода.
Це може статися
невдовзі
після
початку
лікування і
зазвичай є
оборотним
після
припинення лікування.
Крім того, є
повідомлення
про випадки
звуження
артеріальної
протоки після
лікування у
ІІ триместрі
вагітності,
більшість з
яких пройшли
після
припинення лікування.
Тому в
І та ІІ триместрах
вагітності
не слід
призначати
мелоксикам,
якщо в цьому
немає крайньої
необхідності.

Якщо
мелоксикам
застосовує жінка,
яка
намагається
завагітніти,
або протягом
І та ІІ триместрів
вагітності,
дозування та
тривалість
лікування
повинні бути щонайменшими.

Допологовий
моніторинг
олігогідрамніону
та звуження
артеріальної
протоки слід
розглянути
після впливу
мелоксикаму
протягом
кількох днів,
починаючи з
20-го гестаційного
тижня.
Застосування
лікарського
засобу
Мелоксикам
слід
припинити,
якщо виявлено
олігогідрамніон
або звуження
артеріальної
протоки.

Протягом
ІІІ
триместру
вагітності
всі
інгібітори синтезу
простагландинів
можуть
створювати такі
ризики:

Для
плода:

-
серцево-легенева
токсичність
(з
передчасним звуженням/закриттям
артеріальної
протоки та
легеневою
гіпертензією);

-
порушення
роботи нирок,
що може
розвинутися
у ниркову
недостатність
з олігогідроамніоном.

Для
матері та
новонародженого
в кінці
вагітності:

-     можливе
подовження
часу
кровотечі,
протиагрегаційний
ефект, навіть
при дуже
низьких
дозах;

-     пригнічення
скорочень
матки, що
призводить
до затримки
або подовження
пологів.

Тому
мелоксикам
протипоказаний
під час ІІІ
триместру
вагітності (див.
розділ
«Протипоказання»).

Період
годування
груддю. Хоча
конкретних
даних щодо мелоксикаму
немає, про
НПЗП відомо,
що вони
можуть проникати
у грудне
молоко. Тому
застосування
лікарського
засобу
Мелоксикам не
рекомендовано
жінкам, які
годують груддю.

Фертильність.
Мелоксикам,
як і інші
лікарські
засоби, що інгібують
синтез цикло-оксигенази/простагландину,
може негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не рекомендований
жінкам, які
хочуть
завагітніти.
Тому для жінок,
які планують
вагітність
або проходять
обстеження з
приводу
безпліддя,
слід розглянути
можливість
припинення
застосування
мелоксикаму.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або при
роботі з
іншими
механізмами.

Спеціальних
досліджень
щодо впливу
препарату на
здатність
керувати
автомобілем або
працювати з
іншими
механізмами
немає. З огляду на
фармакодинамічний
профіль та побічні
реакції
мелоксикаму,
значного впливу
на зазначену
діяльність
не
очікується. Проте
пацієнтам, у
яких
спостерігалися
розлади
функцій зору,
включаючи
нечіткість
зору,
запаморочення,
сонливість,
вертиго або
інші порушення
центральної
нервової
системи,
рекомендовано
утриматися
від
керування
автомобілем
або роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дозування

Одна
ін’єкція 15 мг 1
раз на добу.

НЕ
ПЕРЕВИЩУВАТИ
ДОЗУ 15 мг на добу.

Лікування
повинно
обмежуватися
однією ін’єкцією
на початку
терапії;
максимальна тривалість
до 2-3 днів в
обґрунтованих
виняткових
випадках
(тобто коли
інші шляхи застосування
неможливі). Побічні
реакції
можуть бути
мінімізовані
застосуванням
найменшої
ефективної
дози
протягом
найкоротшого
терміну
лікування,
необхідного
для контролю
симптомів (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Слід
періодично
оцінювати
потребу
пацієнта в
полегшенні
симптомів та
його
відповідь на
лікування.

Особливі
категорії
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку (див.
розділ
«Фармакокінетика»)

Рекомендована
доза для
пацієнтів
літнього
віку
становить 7,5
мг на добу
(половина
ампули
місткістю 1,5
мл) (також див. підрозділ
«Пацієнти з
підвищеним
ризиком
розвитку побічних
реакцій» і
розділ «Особливості
застосування»).

Пацієнти
з підвищеним
ризиком
розвитку побічних
реакцій (див.
розділ «Особливості
застосування»)

Пацієнтам
з підвищеним
ризиком
розвитку
побічних
реакцій,
наприклад зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі чи
факторами
ризику
розвитку
серцево-судинних
захворювань,
лікування
слід розпочинати
з дози 7,5 мг на
добу
(половина ампули
місткістю 1,5
мл).

Ниркова
недостатність

Цей
лікарський
засіб
протипоказаний
пацієнтам з
тяжкою
нирковою
недостатністю,
які не
перебувають
на
гемодіалізі (див.
розділ «Протипоказання»).

Для
пацієнтів з
термінальною
стадією ниркової
недостатності,
які
перебувають
на гемодіалізі, доза не
повинна
перевищувати
7,5 мг на добу (половина
ампули 1,5 мл).

Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
легкого та
середнього
ступеня (з
кліренсом
креатиніну більше
25 мл/хв)
зниження
дози не потрібне.

Печінкова
недостатність

Пацієнтам
із печінковою
недостатністю
легкого та
середнього
ступеня зменшення
дози не
потрібне.

Пацієнтам
з тяжкою
печінковою
недостатністю
лікарський
засіб
протипоказаний
(див. розділ
«Протипоказання»).

Спосіб
застосування

Для
внутрішньом’язового
застосування.

Розчин
для ін’єкцій
15 мг/1,5 мл вводиться
шляхом
глибокої
внутрішньом’язової
ін’єкції у
верхній
зовнішній
квадрант
сідниці з
дотриманням
суворої
асептичної
техніки. У
разі
повторного
введення рекомендується
змінювати
місце
введення (чередувати
ліву та праву
сідниці).
Перед
ін’єкцією
важливо
перевірити,
щоб вістря
голки не знаходилося
в судині.

Ін’єкцію
слід негайно
припинити у
випадку
сильного
болю під час
ін’єкції.

У разі ендопротезування
кульшового
суглоба
ін’єкцію
слід зробити
в іншу
сідницю.

Для
продовження
лікування
застосовувати
пероральні
форми
препарату
(таблетки).

Діти.

Мелоксикам,
розчин для
ін’єкцій 15 мг/1,5
мл,
протипоказаний
дітям віком
до 18 років (див. розділ
«Протипоказання»).

Передозування.

Симптоми

Симптоми
гострого
передозування
НПЗП зазвичай
обмежуються загальмованістю
(летаргією),
сонливістю,
нудотою,
блюванням та
епігастральним
болем, які в
цілому є
оборотними
при
підтримуючій
терапії. Може
виникнути шлунково-кишкова
кровотеча.
Тяжке
отруєння може
призвести до
артеріальної
гіпертензії,
гострої
ниркової
недостатності,
дисфункції
печінки,
пригнічення
дихання,
коми, судом,
серцево-судинної
недостатності
та зупинки
серця.
Повідомлялося
про анафілактоїдні
реакції при
терапевтичному
застосуванні
НПЗП, які
також можуть
спостерігатися
при
передозуванні.

Лікування

При
передозуванні
лікарського
засобу
Мелоксикам
пацієнтам
рекомендовано
симптоматичні
та
підтримуючі
заходи.
Дослідження
показали
прискорене
виведення
мелоксикаму
за допомогою
перорального
прийому холестираміну
(в дозі 4 г 3 рази
на добу).

Побічні
реакції.

Дані
досліджень
та
епідеміологічні
дані свідчать
про те, що
застосування
деяких НПЗП
(особливо у
високих
дозах та при
тривалому
лікуванні) може
бути
пов’язане з
незначним
підвищенням
ризику
судинних
тромботичних
явищ, таких як
інфаркт міокарда
або інсульт
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Набряк,
артеріальна
гіпертензія
та серцева
недостатність
спостерігалися
при лікуванні
НПЗП.

Найчастіше
спостерігаються
побічні
реакції
шлунково-кишкового
походження.
Можлива пептична
виразка,
перфорація
або шлунково-кишкова
кровотеча,
іноді з
летальним
наслідком,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку (див. розділ
«Особливості
застосування»).
Після застосування
НПЗП спостерігалася
нудота,
блювання,
діарея, метеоризм,
запор,
диспепсія,
абдомінальний
біль, мелена,
блювання
кров’ю,
виразковий
стоматит,
загострення
коліту та
хвороби
Крона (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
З меншою
частотою
спостерігався
гастрит.

Повідомляли
про тяжкі
ураження
шкіри: синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Критерії
оцінки
частоти
розвитку
побічних
реакцій
лікарського
засобу: дуже
часті (≥ 1/10);
часті (≥ 1/100, < 1/10);
нечасті (≥ 1/1000, < 1/100);
поодинокі (≥
1/10000, < 1/1000); рідкісні
(<1/10000); частота невідома
(не можна
визначити за
наявними
даними).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:

нечасті –
анемія;

поодинокі
– відхилення
показників
аналізу
крові від
норми
(включаючи
зміну кількості
лейкоцитів),
лейкопенія,
тромбоцитопенія.

Повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки агранулоцитозу
(див. «Окремі
серйозні
та/або часті
побічні
реакції»).

З боку
імунної
системи:

нечасті
– алергічні
реакції, крім
анафілактичних
або
анафілактоїдних;

частота
невідома –
анафілактичний
шок,
анафілактичні
реакції, анафілактоїдні
реакції.

Психічні
розлади:

поодинокі
– зміна
настрою,
нічні жахи;

частота
невідома –
сплутаність
свідомості,
дезорієнтація,
безсоння.

З боку
нервової
системи:

часті
– головний
біль;

нечасті
–
запаморочення,
сонливість.

З боку
органів зору:

поодинокі
– розлади
функції зору,
що включають
нечіткість
зору;
кон’юнктивіт.

З боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату:

нечасті
– запаморочення;

поодинокі
– дзвін у
вухах.

Кардіальні
порушення:

поодинокі
– відчуття
серцебиття.

Повідомлялося
про серцеву недостатність,
пов’язану із
застосуванням
НПЗП.

З боку судин:

нечасті
– підвищення
артеріального
тиску (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
припливи.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння:

поодинокі
– астма у
пацієнтів з
алергією на ацетилсаліцилову
кислоту та
інші НПЗП;

частота
невідома –
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів, кашель.

З боку
травної системи:

дуже
часті –
розлади
травної
системи:
диспепсія,
нудота,
блювання,
біль у
животі, запор,
метеоризм,
діарея;

нечасті
– прихована
або
макроскопічна
шлунково-кишкова
кровотеча,
стоматит,
гастрит,
відрижка;

поодинокі
– коліт,
гастродуоденальна
виразка,
езофагіт;

рідкісні
–
шлунково-кишкова
перфорація;

частота
невідома –
панкреатит.

Шлунково-кишкова
кровотеча,
виразки або перфорація
можуть бути
тяжкими та
потенційно
летальними,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
гепатобіліарної
системи:

нечасті
– порушення
показників
функції
печінки (наприклад,
підвищення
трансаміназ
або
білірубіну);

рідкісні
– гепатит;

частота
невідома –
жовтяниця,
печінкова
недостатність.

З боку шкіри
і підшкірної
клітковини:

нечасті
– ангіоневротичний
набряк,
свербіж,
висипання;

поодинокі
– синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
кропив’янка;

рідкісні
– бульозний
дерматит,
мультиформна
еритема;

частота
невідома –
реакції
фоточутливості, ексфоліативний
дерматит, фіксований
медикаментозний
висип.

З боку
сечовидільної
системи:

нечасті
– затримка
натрію та
води, гіперкаліємія
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»),
зміни
показників
функції
нирок
(підвищення
рівня креатиніну
та/або
сечовини
сироватки
крові);

рідкісні
– гостра
ниркова
недостатність,
зокрема у
пацієнтів з
факторами
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»);

частота
невідома –
інфекції
сечовивідних
шляхів,
порушення
частоти
сечовипускання.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз:

частота
невідома –
жіноче
безпліддя,
затримка
овуляції.

Загальні
розлади та
реакція у
місці
введення:

часті – затвердіння
у місці ін’єкції,
біль у місці
ін’єкції;

нечасті – набряк,
включаючи
набряк
нижніх
кінцівок;

частота
невідома –
грипоподібні
симптоми.

З боку
опорно-рухової
системи:

частота
невідома –
артралгія,
біль у спині,
ознаки та
симптоми, пов’язані зі
суглобами.

Окремі
серйозні
та/або часті
побічні
реакції

Повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки агранулоцитозу
у пацієнтів,
які приймали
мелоксикам
та інші
потенційно
мієлотоксичні
лікарські
засоби (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Побічні
реакції, які
не
асоціювалися
із застосуванням
препарату,
але які є
характерними
для інших
сполук класу

Органічне
ниркове
ураження, що,
імовірно, призводить
до гострої
ниркової
недостатності:
повідомлялося
про дуже
рідкі випадки
інтерстиціального
нефриту,
гострого тубулярного
некрозу,
нефротичного
синдрому та
папілярного
некрозу (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 ºС.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 1,5
мл в ампулах;
по 5 ампул у
касеті; по 1
касеті в
пачці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

Публічне
акціонерне
товариство
«Науково-виробничий
центр
«Борщагівський
хіміко-фармацевтичний
завод».

Місцезнаходження
виробника та адреса
місця
провадження його
діяльності.

Україна, 03134, м.
Київ, вул.
Миру, 17.