ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ГЕЕРДІН

(GEERDIN)

Склад:

діюча
речовина: рабепразол;

1
таблетка,
вкрита
кишковорозчинною
оболонкою,
містить
рабепразолу
натрію 10 мг
або 20 мг;

допоміжні
речовини:

для
дози 10 мг: магнію
оксид легкий, маніт
(Е 421),
гіпромелоза,
тальк, натрію
кроскармелоза,
Sancel pH 102, магнію
стеарат,
етилцелюлоза,
метилен хлорид,
пропіленгліколь,
гіпромелози
фталат,
діетилфталат,
поліетиленгліколь
6000, титану
діоксид (Е 171), заліза
оксид/жовтий
оксид (Е 172);

для
дози 20 мг: магнію
оксид легкий, маніт
(Е 421),
гіпромелоза,
тальк, натрію
кроскармелоза,
Sancel pH 102, магнію
стеарат,
етилцелюлоза,
метилен хлорид,
пропіленгліколь,
гіпромелози
фталат,
діетилфталат,
поліетиленгліколь
6000, титану
діоксид (Е 171),
заліза
оксид/червоний
оксид (E 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: доза 10 мг: світло-жовті
(коричнюваті),
круглі,
двоопуклі, вкриті
кишковорозчинною
оболонкою
таблетки; доза 20
мг:
червоно-коричневі,
круглі,
двоопуклі,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою
таблетки.

Фармакотерапевтична
група.
Препарати, що
впливають на
травний
тракт і обмін
речовин.
Препарати
для
лікування захворювань,
пов’язаних з
порушенням
кислотності.
Противиразкові
препарати і
препарати
для
лікування
гастроезофагеального
рефлюксу.
Інгібітори
протонної
помпи. Рабепразол.
Код
АТХ А02В С04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії. Рабепразол
натрію
належить до
класу антисекреторних
сполук,
заміщених
бензимідазолів,
не має
антихолінергічних
властивостей
і не є
антагоністом
гістамінових
Н2-рецепторів,
але
пригнічує
секрецію
шлункової
кислоти
шляхом
специфічного
пригнічення
ферменту Н+/К+-АТФ-ази
на
секреторній
поверхні
парієтальних
клітин
шлунка
(кислотний,
або протонний
насос). Ефект
є
дозозалежним
та призводить
до
інгібування
як
базального,
так і стимульованого
виділення
кислоти
незалежно від
подразника.

Рабепразол
натрію має
слабколужні
властивості,
в усіх
дозуваннях
швидко
абсорбується
і
концентрується
у
парієтальних
клітинах.
Рабепразол
натрію
перетворюється
в активну
сульфенамідну
форму шляхом
протонування
і, таким
чином, реагує
з доступними
залишками
цистеїну
протонної
помпи.

Антисекреторна
активність. Після
перорального
прийому 20 мг
рабепразолу
натрію
антисекреторний
ефект
спостерігається
через 1
годину і
досягає
максимуму
через 2―4
години. Ефект
пригнічення
базальної
функції та
стимулювання
їжею
секреції
кислоти
через 23 год
після
прийому
першої дози
рабепразолу
натрію
становив 69 та 82 %
відповідно, а
тривалість
цього ефекту
досягала 48
годин.
Ефективність
рабепразолу
натрію щодо
пригнічення
секреції
кислоти дещо
посилюється
у процесі
щоденного
прийому
однієї таблетки,
але стабільне
пригнічення
секреції
досягається
через 3 дні
після
початку
прийому
цього препарату.
Після
завершення
прийому рабепразолу
натрію
секреторна
активність
нормалізується
протягом 2―3
днів.

Зниження
кислотності
шлунка
незалежно від
будь-яких
чинників,
включаючи
інгібітори
протонної
помпи, такі
як
рабепразол,
збільшує
кількість
бактерій у
шлунково-кишковому
тракті.
Лікування
інгібіторами
протонної
помпи може
збільшувати
ризик шлунково-кишкових
інфекцій,
таких як Salmonella, Campylobacter та Clostridium difficile.

Вплив
на
концентрацію
гастрину в
сироватці. Концентрація
гастрину в
сироватці
протягом
перших
тижнів
терапії може
збільшуватися,
але вона
повертається
до
початкових рівнів,
як правило,
протягом 1―2
тижнів після
припинення
лікування.

Інші
ефекти. На
сьогодні
немає даних
щодо
системних ефектів
з боку
центральної
нервової
системи (ЦНС),
серцево-судинної
і дихальної
системи,
спричинених
прийомом
рабепразолу
натрію.
Пероральний
прийом 20 мг
рабепразолу
натрію на
добу
протягом 2
тижнів не
впливав на функцію
щитовидної
залози,
метаболізм
вуглеводів, а
також на
концентрації
у крові паратиреоїдного
гормону,
кортизону,
естрогену,
тестостерону,
пролактину,
холецистокініну,
секретину,
глюкагону,
фолікулостимулюючого
гормону (FSH),
лютеїнізуючого
гормону (LH),
реніну,
альдостерону
та
соматотропного
гормону.

Дослідження
з участю
здорових
добровольців
показали
відсутність
клінічно
значущих
взаємодій
між
рабепразолом
та амоксициліном.

Рабепразол
не має
негативного
впливу на рівні
в плазмі
крові
амоксициліну
та кларитроміцину
при
одночасному
застосуванні
з метою
ерадикації
інфекції H. pylori у
верхньому
відділі
шлунково-кишкового
тракту.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Геердін –
таблетка
рабепразолу
натрію, вкрита
кишковорозчинною
оболонкою.

Абсорбція
рабепразолу
натрію
розпочинається
лише після
того, як
таблетка
минає шлунок.
Рабепразол
натрію
швидко
абсорбується
з кишечнику.
Пікова
концентрація
рабепразолу
у плазмі
досягається
приблизно
через 3,5 год
після
прийому дози
20 мг. Пікова
концентрація
у плазмі (Сmах) та AUC
рабепразолу
мають
лінійний
характер у діапазоні
доз від 10 до 40
мг. Абсолютна
біодоступність
після
перорального
прийому 20 мг
(порівняно з
внутрішньовенним
введенням)
становить
близько 52 %, в
основному –
через метаболізм
першого
проходження.
Крім того,
біодоступність
не
збільшується
при
багаторазовому
прийомі
рабепразолу
натрію. У
здорових
добровольців
період
напіввиведення
з плазми крові
становив
приблизно 1
годину (від 0,7
до 1,5 години), а
сумарний
кліренс
становить
відповідно
до оцінок 283±98
мл/хв.

Розподіл. У
людини
ступінь
зв'язування
рабепразолу натрію
з білками
плазми
становить
близько 97 %.

Метаболізм
та екскреція.
Як і інші
представники
класу
інгібіторів протонної
помпи,
рабепразол
метаболізується
цитохромом
Р450 (CYP450)
печінкової
системи
метаболізму
лікарських
засобів.
Дослідження in
vitro з
людськими
печінковими
мікросомами
показали, що
рабепразол
натрію
метаболізується
ізоензимами
CYP450 (CYP2C19 та CYP3A4). При
очікуваному
рівні у
плазмі крові
людини
рабепразол
не індукує і
не пригнічує
CYP3A4. Однак
дослідження in
vitro не можуть
завжди бути
екстрапольовані
відносно
ситуацій in vivo,
ці
результати
показують, що
взаємодія
між рабепразолом
та
циклоспорином
не очікується.
У
людини
головними
метаболітами,
присутніми у
плазмі, є
тіоефір (М1) і
карбонова
кислота (М6), а
другорядні
метаболіти,
присутні у низьких
концентраціях,
представлені
сульфоном (М2),
диметилтіоефіром
(М4) і
кон'югатом меркаптурової
кислоти (М5).
Незначну
антисекреторну
активність
має тільки
диметиловий
метаболіт
(МЗ), однак він
не присутній
у плазмі.

Після
одноразового
прийому 20 мг
міченого 14С-рабепразолу
натрію
незміненого
рабепразолу
у сечі не
виявляли.
Приблизно 90 %
зазначеної
дози
елімінувалося
з сечею
переважно у
вигляді двох
метаболітів:
кон'югата меркаптурової
кислоти (М5) та
карбонової
кислоти (М6);
частина дози,
що
залишилась,
була виявлена
у калових
масах.

Статеві
особливості. Оскільки
разова доза 20
мг
рабепразолу
натрію
підібрана за
масою тіла та
зростом людини,
статеві
особливості
не впливають
на фармакокінетичні
параметри.

Ниркова
недостатність. У
пацієнтів з
термінальною
хронічною
нирковою
недостатністю,
які
перебувають
на підтримуючому
гемодіалізі
(кліренс
креатиніну <5
мл/хв/1,73 м2),
розподіл
рабепразолу
натрію був
дуже подібний
до такого у
здорових
добровольців.
AUC
рабепразолу
натрію та Сmах для
таких
пацієнтів
були майже на
35% підвищені
порівняно з
такими у
здорових
добровольців.
Середнє
значення
періоду
напіввиведення
становить 0,82
години у
здорових
добровольців,
0,95 години у
пацієнтів,
які перебувають
на гемодіалізі,
та 3,6 години у
постдіалізних
хворих. Кліренс
лікарського
засобу у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
які
перебувають
на гемодіалізі,
був
приблизно
вдвічі
більшим, ніж
у здорових
добровольців.

Печінкова
недостатність. Після
одноразової
дози 20 мг
рабепразолу
натрію у
пацієнтів з
помірним
хронічним
ураженням
печінки AUC
збільшена
вдвічі і
спостерігалось
2―3 разове
збільшення
періоду
напіввиведення
рабепразолу
порівняно з
такими у
здорових
добровольців.
Таким чином,
при щоденному
прийомі
препарату в
дозі 20 мг
протягом 7 днів
AUC
повинно
збільшуватися
не менш ніж у 1,5
раза, а зміни
пікових
концентрацій
у плазмі Сmах – до 1,2.
Період
напіввиведення
натрію
рабепразолу
у пацієнтів з
ураженням
печінки
становив 12,3
години
порівняно з 2,1
години у здорових
добровольців.
Фармакодинамічна
відповідь
(рН-метрія
шлункового
вмісту) для двох
груп
пацієнтів
була подібна
за терапевтичними
показниками.

Пацієнти
літнього
віку. У
пацієнтів
літнього
віку
елімінація
рабепразолу
натрію дещо
знижена.
Після 7 днів прийому
рабепразолу
натрію по 20 мг
на добу у осіб
літнього
віку AUC була
приблизно
двічі
більшою, Сmах
збільшувалася
на 60 %, а Т1/2 збільшувався
на 30 % порівняно
з такими у
молодих
здорових добровольців.
Однак слід
відзначити
відсутність
ознак
кумуляції
рабепразолу
натрію.

Поліморфізм
CYP2C19. При
призначенні
протягом 7
днів дози 20 мг
рабепразолу
натрію на
добу у
пацієнтів,
які мають
сповільнений
метаболізм CYP2C19,
рівні AUC (площа
під кривою)
та Т1/2 (час
напіввиведення)
були вищі
приблизно в 1,9
та 1,6 раза
відповідно
порівняно з
такими у пацієнтів
зі швидким
метаболізмом;
у той же час Сmах
збільшувалася
лише на 40 %.

Хромогранін
А. У
період
застосування
антисекреторних
препаратів
концентрація
гастрину в
плазмі крові
збільшується
у відповідь
на зниження
секреції
кислоти.
Хромогранін
А (CgA) також
підвищується
в зв’язку зі
зниженням
шлункової
кислотності. Збільшення
рівня CgA може
перешкодити
дослідженню
на
нейроендокринні
пухлини. Щоб
уникнути
отримання
хибних
результатів,
за 5―14 днів до
вимірювання
CgA лікування
рабепразолом
необхідно
припинити.

Клінічні
характеристики.

Показання.

–
Активна
пептична
виразка
дванадцятипалої
кишки;

–
активна
доброякісна
виразка
шлунка;

–
ерозивна
або
виразкова
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба
(ГЕРХ);

–
довготривале
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби
(підтримуюча
терапія  ГЕРХ);

–
симптоматичне
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби від
помірного до
дуже тяжкого
ступеня
(симптоматичне
лікування
ГЕРХ);

–
синдром
Золлінгера―Еллісона;

–
у
комбінації з
відповідними
антибактеріальними
терапевтичними
схемами для
ерадикації Helicobacter pylori (H. pylori) у
пацієнтів з
пептичною
виразкою
шлунка та
дванадцятипалої
кишки.

Протипоказання.

Гіперчутливість
до
рабепразолу
натрію, заміщених
бензимідазолів
або
будь-якого іншого
компонента
препарату.

Період
вагітності
або
годування
груддю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Система CYP-450

Рабепразол
натрію
метаболізується
системою
печінкових
ферментів CYP-450, а
саме CYP2C19 та CYP3A4.

Дослідження
виявили, що
рабепразол
натрію не має
фармакокінетичних
чи клінічно
значущих
взаємодій з
варфарином,
фенітоїном,
теофіліном
чи
діазепамом,
кожен з яких
метаболізується
CYP-450.

Взаємодії,
спричинені
пригніченням
секреції
шлункової
кислоти

Рабепразол
натрію
спричиняє
сильне та тривале
зниження
продукування
шлункової кислоти.
Таким чином,
рабепразол
може взаємодіяти
з
препаратами,
абсорбція
яких залежить
від
показника рН
шлункового
вмісту. Одночасне
застосування
рабепразолу
натрію та
кетоконазолу
або
ітраконазолу
може призвести
до зниження
концентрації
останніх  у
плазмі, а
застосування
з дигоксином
може
спричинити
підвищення
концентрації
останнього.
Таким чином,
окремим пацієнтам,
які
застосовують
зазначені
препарати
разом із
Геердіном,
слід перебувати
під наглядом
лікаря для
визначення
необхідності
коригування
дози.

Антациди

Під час
клінічних
досліджень
пацієнти одночасно
з
рабепразолом
натрію
приймали за
необхідності
антациди; у
ході
спеціального
дослідження
не
спостерігалося
взаємодії
рабепразолу
натрію з
антацидами,
такими як
алюмінію чи
магнію
гідроксид.

Атазанавір

Одночасне
застосування
атазанавіру
300 мг/ритонавіру
100 мг з
омепразолом
(40 мг 1 раз на добу)
або
атазанавіру
400 мг з
ланзопразолом
(60 мг 1 раз на
добу) у
здорових
добровольців
призводило
до значного
зниження
експозиції
атазанавіру.
Абсорбція
атазанавіру
залежить від
рН. Хоча
дослідження
не
проводилися, очікуються
схожі
результати
застосування
інших
інгібіторів
протонної
помпи. Інгібітори
протонної
помпи,
включаючи
рабепразол,
не слід
застосовувати
у комбінації з
атазанавіром
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Метотрексат

Повідомлення
про побічні
реакції,
опубліковані
дані
популяційних
фармакокінетичних
досліджень
та
ретроспективні
аналізи
припускають,
що одночасне
застосування
метотрексату
та
інгібіторів
протонної помпи
(переважно за
високих доз)
може призвести
до
збільшення
рівнів
метотрексату
та/або його
метаболіту
гідроксиметотрексату
у сироватці
крові. Хоча
жодних
формальних
досліджень
не
проводилося.

Клопідогрель

Одночасне
застосування
клопідогрелю
та рабепразолу
здоровими
добровольцями
не мало
клінічно
важливого
впливу на
концентрації
активного
метаболіту
клопідогрелю.
Корекція
дози не
потрібна.

Їжа

Дослідження
показали, що
вживання їжі
з низьким
вмістом
жирів не
впливає на
абсорбцію
рабепразолу
натрію.
Прийом
рабепразолу
натрію з
жирною їжею
може
затримати
абсорбцію на
4 години і
більше, проте
максимальна
концентрація
та рівень
абсорбції
залишаються
незміненими.

Циклоспорин

Дослідження
in vitro
виявили, що
рабепразол
натрію
інгібує метаболізм
циклоспорину.
Цей рівень
інгібування
аналогічний
рівню
інгібування
омепразолом.

Таблиця 1

Лікарські
засоби, які
протипоказані
для одночасного
застосування
з Геердіном

Лікарський
засіб

Ознаки
взаємодії

Механізм та
фактори
ризику

Атазанавіру
сульфат

Терапевтична
дія
атазанавіру
може зменшитися

Завдяки
своїй
антисекреторній
дії Геердін
підвищує рН
шлунка,
зменшує
розчинність
атазанавіру
сульфату і
тим самим
знижує його
концентрацію
в плазмі
крові

Таблиця
2

Лікарські
засоби, які
слід
призначати
з обережністю

Лікарський
засіб

Ознаки
взаємодії

Механізм
та фактори
ризику

Дигоксин

Метилдигоксин

Рівень
концентрації
дигоксину
та метилдигоксину
в крові може
збільшитися

Завдяки
свої
антисекреторній
дії Геердін
може
збільшувати
рН шлунка, що
призводить
до
прискореної
абсорбції
дигоксину
та метилдигоксину

Ітраконазол

Гефітиніб

Рівень
концентрації
ітраконазолу
та гефітинібу
в крові може
зменшитися

Завдяки
своїй
антисекреторній
дії Геердін
здатний
збільшувати
рН шлунка, що
призводить
до
інгібування
абсорбції
ітраконазолу
та
гефітинібу

Антациди,
що містять
алюмінію
гідроксид/

магнію
гідроксид

Концентрація
рабепразолу
може
знижуватися
при
одночасному
застосуванні
з антацидами

Особливості
застосування.

Гіперчутливість.

Слід
дотримуватися
обережності
при призначенні
рабепразолу
пацієнтам з
відомою гіперчутливістю
до лікарських
засобів.
Ризик
розвитку
реакцій
перехресної
гіперчутливості
з іншими
інгібіторами
протонної
помпи або
заміщеними
бензимідазолами
не
виключається.

Застосування
пацієнтами
літнього
віку

Рабепразол
натрію
метаболізується
виключно у
печінці.
Оскільки з
віком
фізіологічна
функція
печінки може
послаблюватися,
у пацієнтів
літнього
віку можуть
виникнути
побічні
реакції. Тому
за
пацієнтами
літнього
віку слід
наглядати та
дотримуватися
рекомендацій
щодо
дозування і
тривалості
лікування.

Загальні
рекомендації

Симптоматичне
поліпшення
від
лікування рабепразолом
не виключає
наявності
злоякісної
пухлини
шлунка або
стравоходу,
тому перед
призначенням
Геердіну
слід
виключити
наявність
злоякісної
пухлини.

Пацієнтів,
які
проходять
тривалий
курс лікування
(особливо
тих, що
лікуються
більше одного
року), слід
регулярно
обстежувати.

Пацієнтів
слід
попередити,
що таблетки
Геердін не
можна
розжовувати
або дрібнити,
а потрібно
ковтати
цілими.

Геердін
не
рекомендується
застосовувати
дітям,
оскільки
немає
досвіду
застосування
цій
категорії
пацієнтів.

Зміни
з боку крові.

Існують
постмаркетингові
повідомлення
про патологічні
зміни крові
(тромбоцитопенія
та нейтропенія).
У більшості
випадків
іншої етіології
не знаходили;
зміни крові
були неускладнені
та зникали
після
припинення
застосування
рабепразолу.

Відхилення
печінкових
ферментів
від норми
спостерігались
як у ході
клінічних
досліджень,
так і під час
постмаркетингового
періоду. У
більшості
випадків
іншої етіології
не знаходили;
зміни крові
були неускладнені
та зникали
після
припинення
застосування
рабепразолу.

Порушення
функції
печінки.

У ході
спеціального
дослідження
у пацієнтів з
легкими або
помірними
порушеннями
функції
печінки не
спостерігалось
значної
різниці
частоти
побічних
ефектів при
прийомі
рабепразолу
натрію
порівняно з
такою у
контрольній
групі
відповідної
статі та
віку. Лікарю
слід дотримуватися
обережності
при призначенні
препарату
Геердін на
ранніх
стадіях терапії
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями функції
печінки,
оскільки
відсутні
клінічні
дані щодо
застосування
рабепразолу
натрію
пацієнтам
цієї групи.

Під час
лікування
Геердіном
рекомендується
періодично
проводити
гематологічні
та
біохімічні
тестування.

Одночасне
застосування
атазанавіру
та Геердіну не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Порушення
функції
нирок

Гострий
тубулоінтерстиціальний
нефрит (ГТІН)
спостерігався
у пацієнтів,
які приймали
рабепразол. Він
може
виникнути в
будь-який
момент
терапії рабепразолом
(див. розділ
«Побічні
реакції») і
може
прогресувати
до ниркової
недостатності.

У
разі підозри
на ГТІН слід
припинити
застосування
рабепразолу
та негайно
розпочати
відповідне
лікування.

Ризик
шлунково-кишкових
інфекцій.

Лікування
інгібіторами
протонної
помпи, включаючи
рабепразол
натрію, може
підвищувати
ризик
виникнення
шлунково-кишкових
інфекцій,
таких як Salmonella, Campylobacter
та Clostridium difficile (див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Ризик
переломів

Інгібітори
протонної
помпи,
особливо при застосуванні
у високих дозах
та протягом
тривалого
часу (більше 1
року), можуть підвищувати
ризик
переломів
стегна, зап’ястка
та хребців,
переважно у
пацієнтів літнього
віку або у
пацієнтів з
наявними іншими
факторами
ризику.
Обсерваційні
дослідження
припускають,
що
інгібітори
протонної
помпи можуть
підвищувати
загальний ризик
переломів на
10―40 %. Також
ризик може
бути
підвищеним
через інші
фактори.
Пацієнтам з
ризиком
остеопорозу
слід
проходити
відповідне
лікування та
приймати
вітамін D та
кальцій.

Гіпомагніємія.

Про
випадки
тяжкої
гіпомагніємії
повідомлялося
у пацієнтів,
які приймали
інгібітори
протонної
помпи
протягом
щонайменше 3
місяців, у
більшості
випадків ―
протягом
року. Можуть
виникнути
серйозні прояви
гіпомагніємії,
такі як
слабкість, тетанія,
делірій,
судоми,
запаморочення
та вентрикулярна
аритмія. У
більшості
пацієнтів
гіпомагніємія
зникала
після
припинення
застосування
інгібіторів
протонної помпи
та замісної
терапії
препаратами
магнію.

Пацієнтам
при
тривалому
лікуванні
або при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
протонної
помпи з таким
препаратом,
як
дигоксин, чи
препаратами,
які
призводять до
гіпомагніємії
(наприклад з
діуретиками),
потрібно
моніторувати
рівень
магнію у крові
до початку та
періодично
протягом лікування

Одночасне
застосування
з
метотрексатом

Опубліковані
дані
припускають,
що одночасне
застосування
інгібіторів
протонної
помпи та
метотрексату
(переважно  у
високих
дозах) може
підвищити
рівень
метотрексату
та/або його
метаболітів
у сироватці
крові, що може
призвести до
залежної від
метотрексату
токсичності.
За
необхідності
застосування
високих доз
метотрексату
слід розглянути
питання про
припинення
лікування
інгібіторами
протонної
помпи.

Вплив на
поглинання
вітаміну В12

Рабепразол
натрію, як і
всі
препарати, що
пригнічують
секрецію
шлункової
кислоти, може
зменшувати
всмоктування
вітаміну В12 (ціанокобаламіну)
внаслідок
гіпо- або
ахлоргідрії.
Це слід
враховувати
у разі зниженої
маси тіла
пацієнтів
або
наявності
факторів
ризику
зниженої
абсорбції
вітаміну В12 при
довготривалому
лікуванні,
або наявності
відповідних
клінічних
симптомів.

Підгострий
шкірний
червоний
вовчак

Застосування
інгібіторів
протонної
помпи
пов’язують з
дуже
рідкісними
випадками
підгострого
шкірного
червоного
вовчака. При
виникненні
уражень
шкіри,
особливо на ділянках,
які
підлягають
сонячному
впливу, що
супроводжуються
артралгіями,
пацієнту
необхідно
негайно
звернутися
за медичною
допомогою, а
лікареві – розглянути
питання про
припинення
лікування
Геердіном. Підгострий
шкірний
червоний
вовчак після
попереднього
лікування
інгібітором
протонної
помпи може
збільшувати
ризик
виникнення підгострого
шкірного
червоного
вовчака при
застосуванні
інших
інгібіторів
протонної
помпи.

Вплив
на
результати
лабораторних
тестів

Збільшення
рівня
хромограніну
А (CgA) може перешкодити
дослідженню
на
нейроендокринні
пухлини. Щоб
уникнути
отримання
хибних результатів,
принаймні за
5 днів до
вимірювання
CgA (див. розділ
«Фармакокінетика»)
лікування
рабепразолом
необхідно
припинити.
Якщо рівні CgA
та гастрину
не
повернулися
в діапазон
еталонних
значень
після
початкового
визначення,
дослідження потрібно
провести
повторно
через 14 днів
після
припинення
застосування
рабепразолу.

Функція
щитовидної
залози

Рекомендується
контролювати
функцію
щитовидної
залози під
час
лікування
Геердіном.

Особливості
проведення
дихальних
тестів

Результати
С-уреазних
дихальних
тестів можуть
бути
хибнонегативними
під час прийому
інгібіторів
протонної
помпи, таких
як рабепразол,
та
антибіотиків,
таких як амоксицилін,
кларитроміцин
та
метронідазол.
Тому для
визначення
наявності Helicobacter pylori
дихальні
тести слід
проводити не
раніше ніж
через 4 тижні
після
закінчення
лікування
такими
препаратами.

Лікування
рабепразолом
неерозивної
рефлюксної
хвороби.

Лікування
неерозивної
рефлюксної
хвороби
показане
пацієнтам,
які мають
повторювані
рефлюкс-симптоми,
зокрема
печію та кислотний
рефлюкс
(близько 2
разів на
тиждень). Застосування
рабепразолу
може
приховувати
симптоми
злоякісної
пухлини
(наприклад
раку шлунка
чи кишечнику)
та інші
захворювання
шлунково-кишкового
тракту. Тому
слід
виключити
наявність
даних
захворювань
перед
призначенням
рабепразолу.

За умови
призначення
рабепразолу
пацієнту з
рефлюксною
хворобою без
ерозій лікарю
слід
засвідчити
ефективність
лікування
після 2
тижнів
застосування
препарату. Якщо
симптоми не
зникли, є
ймовірність,
що рефлюксна
хвороба не є
причиною їх
виникнення. В
такому разі
лікар
повинен
застосувати інший
метод
лікування.

Ерадикаціїя
Helicobacter pylori

Якщо
рабепразол
призначають
з метою ерадикації
Helicobacter pylori, важливо
звернути
увагу на
протипоказання,
особливості
застосування,
клінічно значимі
побічні
реакції та
інші
застереження,
вказані в
інструкції
для
медичного
застосування
інших
лікарських
засобів, які
застосовують
з метою
ерадикації.

Підтримуюча
терапія
рабепразолом
при рефлюкс-езофагіті.

Як
підтримуючу
терапію при
рефлюкс-езофагіті
рабепразол
можна
призначати
тільки пацієнтам
із
рецидивами
хвороби. Не
слід призначати
рабепразол
тим, хто не
потребує підтримуючої
терапії.
Рекомендовано
припинити
лікування за
умови
покращення
стану
здоров’я за
допомогою
дієти,
обмеження вживання
алкоголю, а
також у разі
відсутності
загострень
протягом
тривалого
часу. Ретельне
обстеження, а
саме
періодична
ендоскопія,
показане при
підтримуючій
терапії.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Немає
даних щодо
безпеки
застосування
рабепразолу
у період
вагітності.

Дослідження
репродуктивної
функції на тваринах
не виявили
доказів
порушення
фертильності
чи
заподіяння
шкоди плоду,
пов’язаних
із
застосуванням
рабепразолу
натрію, проте
у щурів
спостерігалося
незначне
плацентарне
проникнення.
Застосування
Геердіну у
період
вагітності
протипоказане.

Годування
груддю

Рабепразол
натрію
проникає у
грудне молоко
щурів.
Невідомо, чи
проникає
рабепразол натрію
у грудне
молоко жінок.
Відповідні дослідження
не
проводились.

Геердін
не слід
призначати
жінкам, які
годують
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

З
огляду на
фармакодинаміку
рабепразолу натрію
та властивий
йому профіль
побічних
реакцій,
можна
вважати, що
Геердін не
повинен
негативно
впливати на
керування
автомобілем
та роботу з
потенційно
небезпечними
механізмами.
Разом з тим у
разі виникнення
сонливості,
розладів
зору
рекомендується
уникати
керування
автомобілем
та роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі,
у тому числі
пацієнти
літнього віку.

Активна
пептична
виразка
дванадцятипалої
кишки та
активна
доброякісна
виразка шлунка:
рекомендована
доза при цих
захворюваннях
становить 20
мг 1 раз на
добу вранці.

У
більшості
пацієнтів з
активною
пептичною
виразкою
дванадцятипалої
кишки час, необхідний
для загоєння
виразки,
становить до
4 тижнів.
Однак деяким
пацієнтам
для одужання
потрібно
приймати
Геердін
додатково
протягом ще 4
тижнів. У
більшості
пацієнтів з
активною
доброякісною
виразкою
шлунка
загоєння
відбувається
за 6 тижнів,
але деяким
пацієнтам слід
приймати
Геердін
додатково
протягом ще 6
тижнів.

Ерозивна
або
виразкова
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба:
рекомендована
доза при цих
захворюваннях
становить 20
мг 1 раз на
добу
протягом 4―8
тижнів.

Довготривале
лікування
гастроезофагеальної
рефлюксної
хвороби
(підтримуюча
терапія
ГЕРХ): для
тривалого
лікування
можна
застосовувати
підтримуючі
дози
Геердіну 10 мг
або 20 мг 1 раз на
добу (залежно
від
ефективності
лікування).

Симптоматичне
лікування
ГЕРХ від
помірного до
дуже тяжкого
ступеня:
пацієнтам
без
езофагіту
Геердін
призначати у
дозі 10 мг 1 раз
на добу. Якщо
після 4 тижнів
лікування
симптоми не
зникають,
слід провести
додаткове
обстеження
пацієнта. Як
тільки
симптоми
зникнуть,
подальшого
контролю
симптомів
можна досягти
за допомогою
режиму «за
вимогою»:
застосовувати
10 мг 1 раз на
добу за
потребою.

Синдром
Золлінгера―Еллісона: дозу
підбирають
індивідуально.

Рекомендована
початкова
доза – 60 мг 1 раз
на добу. Дозу
можна
поступово
підвищувати  до 120 мг
на добу у
разі клінічної
необхідності.
Можна
застосовувати
разову дозу
до 100 мг на добу. У
разі
необхідності
застосування
120 мг на добу дозу
слід
розділити на
два прийоми
по 60 мг
Тривалість
лікування
залежить від
клінічної
необхідності.

Деякі
хворі із
синдромом
Золлінгера―Еллісона
отримували
лікування
рабепразолом
натрію
протягом 1
року.

Ерадикація
Н. pylori: пацієнтам
з Н. pylori слід
застосовувати
відповідні
комбінації
Геердіну з
антибіотиками.
Рекомендується
призначення
протягом 7
днів:

Геердін
20 мг 2 рази на
добу +
кларитроміцин
500 мг 2 рази на
добу та
амоксицилін 1 г
2 рази на
добу.

За
показаннями,
що
потребують
прийому лише
1 раз на добу,
таблетки
Геердін слід
приймати
вранці до
їди. Хоча ні
прийом у
першій половині
дня, ні
вживання їжі
не
продемонстрували
впливу на дію
рабепразолу
натрію, цей
режим
застосування
більш
сприятливий
для
лікування.
Таблетки
Геердін не
можна розжовувати
або дрібнити,
їх слід
ковтати цілими.

Порушення
функції
нирок та
печінки. Пацієнти
з
порушеннями
функції
нирок або печінки
не
потребують
коригування
дози Геердіну.
Інформацію
щодо
застосування
Геердіну для
лікування
пацієнтів з
тяжкими
порушеннями
функції
печінки див. у
розділі
«Особливості
застосування».

Діти

Рабепразол
натрію не
рекомендується
призначати
дітям,
оскільки на сьогодні
немає
достатнього
досвіду його
застосування
пацієнтам
цієї вікової
групи.

Передозування.

Досвід
навмисного
або
випадкового
передозування
лікарського
засобу
обмежений. Максимальна
досліджена
доза не
перевищувала
60 мг
рабепразолу
натрію 2 рази
на добу або 160
мг
рабепразолу
натрію 1 раз
на добу.
Симптоми, що
виникають
при
передозуванні,
в основному
мінімальні,
типові для
профілю відомих
небажаних
явищ і
минають без
необхідності
подальшого
медичного
втручання. Специфічний
антидот для
рабепразолу
невідомий.
Рабепразол
натрію добре
зв’язується
з білками
плазми крові
та не
виводиться
під час
діалізу. При
передозуванні
необхідно
проводити симптоматичне
та
підтримуюче
лікування.

Побічні
реакції.

Найчастішими
побічними
реакціями,
про які
повідомлялося,
були
головний
біль, діарея,
абдомінальний
біль,
астенія,
метеоризм, висипання
та сухість у
роті. Побічні
ефекти, що
спостерігалися,
були
здебільшого
незначними,
помірними і
швидко
минали.

Частота
визначається
як: часто (> 1/100, < 1/10),
нечасто (> 1/1000, < 1/100),
рідко (> 1/10000, < 1/1000),
дуже рідко (<
1/10000), невідомо
(неможливо
оцінити
згідно з
наявними
даними).

Інфекції
та інвазії: часто
– інфекції.

З боку
системи
крові: рідко
–
нейтропенія,
лейкопенія,
тромбоцитопенія,
лейкоцитоз;
невідомо – анемія,
еозинофілія,
еритроцитопенія,
лімфопенія.

З боку
імунної
системи: рідко
– гіперчутливість1,2.

З боку
метаболізму: рідко
– анорексія;
невідомо
– гіпонатріємія,
гіпомагніємія4.

З
боку психіки: часто
– безсоння;
нечасто
– знервованість;
невідомо
– депресія,
сплутаність
свідомості.

З боку
нервової
системи: часто
– головний
біль, запаморочення;
нечасто
– сонливість;
невідомо
– слабкість
у кінцівках,
оніміння
кінцівок, гіпестезія,
зниження
сили
стиснення
кисті,
порушення
мовлення,
дезорієнтація,
делірій,
кома.

З
боку органів
зору: рідко
– розлади
зору; невідомо
– збільшення
внутрішньоочного
тиску.

З боку
серцево-судинної
системи: невідомо
– периферичні
набряки,
артеріальна
гіпертензія,
пальпітація.

З боку
дихальної
системи: часто
– кашель,
фарингіт,
риніт; нечасто
–  бронхіт,
синусит; невідомо
– глосит.

З
боку
травного
тракту: часто – діарея,
блювання,
нудота,
абдомінальний
біль, запор,
метеоризм, доброякісний
фунгіцидний
поліп;
нечасто –
диспепсія,
сухість у
роті, відрижка;
невідомо –
мікроскопічний
коліт, відчуття
переповнення
та тяжкості у
шлунку,
кандидоз,
гастрит,
стоматит, порушення
відчуття
смаку,
ентерит,
езофагіт,
хейліт,
печія,
геморой.

З боку
гепатобіліарної
системи: рідко
–  гепатит,
жовтяниця,
печінкова
енцефалопатія3.

З боку шкіри
та
підшкірних
тканин: нечасто
– висип,
еритема2; рідко
– свербіж,
пітливість, бульозні
реакції2;
дуже рідко – мультиформна
еритема,
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса―Джонсона; невідомо
– підгострий
шкірний
червоний
вовчак4.

З боку
кістково-м’язової
системи: часто – неспецифічний
біль, біль у
спині; нечасто
– міалгія,
судоми ніг,
артралгія,
перелом шийки
стегна,
зап’ястка
або хребта4.

З боку нирок
та сечовивідної
системи: нечасто – інфекції
сечовивідних
шляхів; рідко
–тубулоінтерстиціальний
нефрит (з
можливим
прогресуванням
до ниркової
недостатності).

З боку
репродуктивної
системи: невідомо – гінекомастія,
посилення
ерекції.

Загальні
розлади: часто
– астенія,
грипоподібний
синдром;  нечасто
– біль
у грудях,
озноб,
пірексія; рідко
– збільшення
маси тіла;
невідомо – спрага,
алопеція, ,
нездужання.

Лабораторні
дослідження: нечасто
– збільшення
рівня
печінкових
ферментів3
(аланінтрансамінази,
аспартатрансамінази),
лактатдегідрогенази,
гамма-глутамілтрансферази,
лужної
фосфатази,
загального білірубіну,
протеїнурія,
збільшення
рівня
загального
холестерину,
тригліцеридів,
азоту
сечовини,
підвищення
рівня
тироксинзв’язувального
глобуліну,
креатинінфосфокінази,
сечової
кислоти,
глюкози сечі,
гіперамоніємія.

1 Включаючи
набряк
обличчя,
артеріальну
гіпотензію
та диспное.

2
Еритема,
бульозні
реакції та
реакції гіперчутливості
зазвичай
зникали
після припинення
лікування.

3 У
поодиноких
випадках
печінкова
енцефалопатія
спостерігалась
у пацієнтів
із цирозом
печінки. Слід
бути
обережними
при призначенні
лікування
препаратом Геердін
пацієнтам з
тяжкими
порушеннями
функції печінки
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

4
Дивись
розділ
«Особливості
застосування».

Побічні
реакції, які
мають
клінічне
значення: шок
та
анафілактичні
реакції;
панцитопенія,
лейкопенія,
агранулоцитоз,
гемолітична
анемія;
фульмінантна
форма
гепатиту, порушення
функції
печінки,
жовтяниця;
інтерстиціальна
пневмонія;
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса―Джонсона,
мультиформна
еритема;
гостра ниркова
недостатність,
інтерстиційний
нефрит;
гіпонатріємія;
рабдоміоліз.

Побічні
реакції, які
мають
клінічне
значення та
властиві
інгібіторам
протонної помпи:
порушення
зору;
ангіоневротичний
набряк,
бронхіальний
спазм; сплутаність
свідомості.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 ºС в
оригінальній
упаковці та
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 7
таблеток у
блістері; по 2
блістери у
картонній коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Мепро
Фармасьютикалс
Пріват
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності. Unit II,
Q-Роад,
Фазе IV,
GIDC,
Вадхван,
Сурендранагар,
Гуджарат, 363 035, Індія.

Заявник. Мілі
Хелскере
Лімітед.

Місцезнаходження
заявника. 2-й
поверх,
офісне
приміщення, 4
Чартфілд Хаус,
Касл Стріт,
Тонтон,
Сомерсет,
Англія, TA1 4AS, Велика
Британія.