ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

СІГРА

(SIGRA)

Склад:

діюча
речовина: силденафіл;

1 таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить: 70 мг
силденафілу
цитрату, що
еквівалентно
50 мг
силденафілу,
або 140 мг
силденафілу
цитрату, що
еквівалентно
100 мг силденафілу;

допомiжнi
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кальцію гідрофосфат,
натрію
кроскармелоза,
магнію
стеарат, опадрай
блакитний (гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171), лактози
моногідрат,
триацетин (Е 1518),
індигокармін
(E 132)).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фiзико-хiмiчнi
властивості:

таблетки по 50
мг: блакитні
ромбоподібні
двоопуклі
таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою, з
тисненням «BAFNA» з одного
боку та
гладкі з
іншого боку;

таблетки по 100
мг: блакитні
трикутні таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
розподільчою
рискою з
одного боку
та гладкі з іншого
боку.

Фармакотерапевтична
група. Засоби,
що
застосовуються
при
еректильній
дисфункції.
Силденафіл.
Код АТХ G04B E03.

Фармакологiчнi
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Сігра
– препарат
для
перорального
застосування,
призначений
для
лікування
еректильної
дисфункції.
При
сексуальному
збудженні
відновлює
знижену
еректильну
функцію
шляхом
посилення притоку
крові до
пеніса.

Фізіологічний
механізм, що
зумовлює ерекцію,
включає
вивільнення
оксиду азоту
(NO) у
кавернозних
тілах під час
сексуального
збудження.
Вивільнений NO
активує
фермент
гуанілатциклазу,
що стимулює
підвищення
рівня
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ), що     зі
свого боку спричиняє
розслаблення
гладкої
мускулатури
кавернозних
тіл, сприяючи
притоку
крові.

Силденафіл
є потужним та
селективним
інгібітором
цГМФ-специфічної
фосфодіестерази
5
(ФДЕ5) у
кавернозних
тілах, де ФДЕ5
відповідає
за розпад
цГМФ. Ефекти
силденафілу
на ерекцію мають
периферичний
характер.
Силденафіл
не чинить безпосередньої
релаксуючої    дії
на
ізольовані
кавернозні
тіла людини, але
потужно
посилює
розслаблювальну
дію NO на дану
тканину. При
активації
метаболічного
шляху NO/цГМФ,
що
відбувається
при статевій   стимуляції,
інгібування
силденафілом
ФДЕ5 призводить
до
підвищення
рівня цГМФ у
кавернозних
тілах. Таким
чином, для того, щоб
силденафіл
викликав
необхідний    фармакологічний
ефект,
необхідне
сексуальне
збудження.

Фармакодинамічні
ефекти

Дослідження
in vitro
показали
селективність
впливу
силденафілу
на ФДЕ5, який
бере активну
участь у
процесі
ерекції. Дія
силденафілу
на ФДЕ5 потужніша,
ніж на інші
відомі
фосфодіестерази,
і в 10 разів перевищує
його вплив на
ФДЕ6, який
бере участь у
процесах
фотоперетворення
у сітківці.
При
застосуванні
максимальних
рекомендованих
доз
селективність
силденафілу щодо
ФДЕ5 у 80 разів
перевищує
його
селективність
щодо ФДЕ1, у 700
разів вища,
ніж до ФДЕ2,
ФДЕ3, ФДЕ4, ФДЕ7, ФДЕ8,
ФДЕ9, ФДЕ10 та
ФДЕ11. Зокрема,
селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 4000
разів
перевищує
його селективність
до ФДЕ3 –
цГМФ-специфічної
ізоформи фосфодіестерази,
що бере
участь у
регуляції
серцевої
скоротливості.

Фармакокiнетика.

Всмоктування
і
біодоступність

Силденафіл
швидко
абсорбується,
досягаючи
максимальних
плазмових
концентрацій
упродовж  30-120
хвилин (із
медіаною 60
хвилин) після
перорального
застосування
натще.
Середня
абсолютна
біодоступність
після
перорального
застосування
становить 41% (з
діапазоном
значень від 25
до 63 %). У
рекомендованому
діапазоні
доз (від 25 до 100
мг) максимальна
концентрація
препарату у
плазмі крові (Сmax)
та площа під
фармакокінетичною
кривою концентрація-час
(AUC) силденафілу
після його
перорального
застосування
збільшуються
пропорційно
до дози.

При
застосуванні
силденафілу
під час їди
ступінь
абсорбції
знижується
із середнім
подовженням часу
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові (Tmax) до 60
хвилин і
середнім
зниженням Cmax
на 29 %.

Розподіл

Середній
рівноважний об’єм
розподілу (Vd)
становить 105
літрів, що свідчить
про розподіл
препарату в
тканинах організму.
Після одноразового
перорального
застосування
силденафілу
в дозі 100 мг середня
максимальна
загальна
плазмова концентрація
силденафілу
становить
приблизно 440 нг/мл
(коефіцієнт
варіації – 40 %).
Оскільки зв’язування
силденафілу
та його
головного N-десметил-метаболіту
з білками
плазми
досягає 96 %,
середня
максимальна
плазмова
концентрація
вільного
силденафілу становить
18 нг/мл (38 нмоль).
Ступінь
зв’язування
з білками
плазми не
залежить від
загальних
концентрацій
силденафілу.

У
здорових
добровольців
після одноразового
прийому 100 мг силденафілу
через 90
хвилин в еякуляті
визначалося
менше 0,0002 % (в
середньому
188 нг)
застосованої
дози.

Біотрансформація

Метаболізм
силденафілу
здійснюється
головним
чином за
участю
мікросомальних
ізоферментів
печінки CYP3A4
(головний
шлях) та CYP2C9
(другорядний
шлях).
Головний
циркулюючий
метаболіт
утворюється
шляхом
N-деметилювання
силденафілу.
Селективність
метаболіту щодо
ФДЕ5 співмірна
зі
селективністю
силденафілу,
а активність
метаболіту щодо
ФДЕ5 становить
приблизно 50 %
активності
вихідної
речовини.
Плазмові концентрації
метаболіту
становлять близько
40 %
концентрацій
силденафілу в
плазмі крові.
N-деметильований
метаболіт зазнає
подальшого
метаболізму,
а період його
напіввиведення
становить
приблизно 4
години.

Виведення

Загальний
кліренс
силденафілу –
41 л/годину,
період
напіввиведення
– 3-5 годин. Як
після
перорального,
так і після
внутрішньовенного
застосування
екскреція
силденафілу
у вигляді
метаболітів
здійснюється
головним
чином із
калом
(приблизно 80 % отриманої
пероральної
дози)  та
меншою мірою
– із сечею
(приблизно 13 % отриманої
пероральної
дози).

Фармакокінетика
для
особливих
груп
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку

У
здорових
добровольців
літнього
віку (віком від
65 років)
відзначалося
зниження
кліренсу силденафілу,
що
зумовлювало
підвищення
плазмових концентрацій
силденафілу
та його активного
N-деметильованого
метаболіту
приблизно на
90 %
порівняно з відповідними
концентраціями
у здорових добровольців
молодшого
віку (18-45 років).
У зв’язку з
віковими
відмінностями
у зв’язуванні
з білками
плазми крові відповідне
підвищення
плазмової концентрації
вільного силденафілу
становило
приблизно 40 %.

Ниркова
недостатність

У
добровольців
із
порушеннями
функції нирок
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості
(кліренс креатиніну
від 30 до 80 мл/хв)
фармакокінетика
силденафілу після
одноразового
прийому дози
50 мг залишалася
незміненою.
Середні AUC та Cmax
N-деметильованого
метаболіту
підвищувалися
максимум на 126 %
і 73 % відповідно
порівняно з цими
ж
показниками
у здорових добровольців
такого ж віку.
Однак через
високу
індивідуальну
варіабельність
ці
відмінності
не були
статистично достовірними.
У
добровольців
із тяжкими
порушеннями
функції
нирок
(кліренс креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що призводило
до зростання
AUC та Cmax в
середньому на
100 % та 88 %
відповідно
порівняно з
добровольцями
такого ж віку
без порушень
функції
нирок. Крім
того,
значення AUC та Cmax
N-деметильованого
метаболіту достовірно
підвищувалися
на 79 % та 200 %
відповідно.

Печінкова
недостатність

У пацієнтів
із цирозом
печінки
легкого та
помірного ступеня
тяжкості
(класи А та В
за
класифікацією
Чайлда-П’ю )
кліренс
силденафілу
знижувався,
що призводило
до
підвищення AUC (84 %)
та Cmax (47 %)
порівняно з пацієнтами
такого ж віку
без порушень
функції
печінки.
Фармакокінетика
силденафілу в
пацієнтів із тяжкими
порушеннями
функції
печінки не
вивчалася.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
Сігра рекомендується
застосовувати
чоловікам з
еректильною
дисфункцією,
яка визначається
як
нездатність
досягти або
підтримати
ерекцію
статевого
члена, необхідну
для
успішного
статевого
акту.

Для
ефективної
дії
препарату Сігра
потрібне
сексуальне
збудження.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість до
активної
речовини або до
будь-якої з
допоміжних
речовин
препарату.

–
Одночасне
застосування
з донорами
оксиду азоту
(такими як
амілнітрит)
або
нітратами у
будь-якій
формі, оскільки
відомо, що
силденафіл
має вплив на
шляхи метаболізму
оксиду азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) та
потенціює
гіпотензивний
ефект
нітратів.

–
Одночасне
застосування
інгібіторів
ФДЕ5 (у тому
числі силденафілу)
зі
стимуляторами
гуанілатциклази,
такими як
ріоцигуат,
оскільки це може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

–
Стани,
при яких не
рекомендована
статева
активність
(наприклад, у
зв’язку з
тяжкими серцево-судинними
розладами,
такими як
нестабільна
стенокардія або
серцева
недостатність
тяжкого ступеня).

–
Втрата
зору на одне
око
внаслідок
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового
нерва,
незалежно від
того,
пов’язана ця
патологія з
попереднім
застосуванням
інгібіторів ФДЕ5
чи ні.

–
Наявність
таких
захворювань:
порушення
функції
печінки тяжкого
ступеня,
артеріальна
гіпотензія (артеріальний
тиск нижче 90/50
мм рт. ст.),
нещодавно
перенесений
інсульт або
інфаркт
міокарда та
відомі
спадкові
дегенеративні
захворювання
сітківки,
такі як
пігментний
ретиніт
(невелика
кількість
таких
пацієнтів має
генетичні
розлади
фосфодіестераз
сітківки),
оскільки
безпека
силденафілу
не
досліджувалася
у таких підгрупах
пацієнтів.

Взаємодiя
з iншими
лiкарськими
засобами та інші
види
взаємодій.

Ефекти
інших лікарських
засобів на
силденафіл

Дослідження
in vitro

Метаболізм
силденафілу
відбувається
переважно за
участю
ізоформи 3А4
(головний
шлях) та
ізоформи 2С9
(другорядний
шлях)
цитохрому Р450
(CYP). Тому інгібітори
цих
ізоферментів
можуть
знижувати
кліренс
силденафілу,
а індуктори
цих ізоферментів
можуть
підвищувати кліренс
силденафілу.

Дослідження
in vivo

Популяційний
фармакокінетичний
аналіз даних
клінічних
досліджень
продемонстрував
зниження
кліренсу
силденафілу
при його
одночасному
застосуванні
з інгібіторами
CYP3A4  (такими
як
кетоконазол,
еритроміцин,
циметидин).
Хоча при
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
інгібіторів
CYP3A4 зростання
частоти
побічних
явищ не спостерігалося,
слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози
силденафілу
25 мг.

Одночасне
застосування
інгібітора
ВІЛ-протеази
ритонавіру, дуже
потужного
інгібітора
Р450, у стані
рівноважної
концентрації
(500 мг 1 раз на
добу) та
силденафілу (одноразова
доза 100 мг)
призводило
до
підвищення Cmax
на 300 % (у 4 рази)
та
підвищення
плазмової AUC силденафілу
на 1000 % (в 11 разів).
Через 24 години
плазмові рівні
силденафілу
все ще
становили близько
200 нг/мл, порівняно
з рівнем
приблизно 5 нг/мл,
характерним
для
застосування
силденафілу
окремо, що відповідає
значному
впливу
ритонавіру
на широкий
спектр
субстратів
Р450.
Силденафіл
не впливає на
фармакокінетику
ритонавіру. З
огляду на ці
фармакокінетичні
дані
одночасне
застосування
силденафілу
та
ритонавіру
не рекомендується
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
У будь-якому
випадку
максимальна
доза силденафілу
за жодних
обставин не
повинна перевищувати
25 мг протягом
48 годин.

Одночасне
застосування
інгібітора
ВІЛ-протеази
саквінавіру,
інгібітора CYP3A4,
у дозі, що
забезпечує
рівноважну
концентрацію
(1200 мг 3 рази на
добу), та
силденафілу
(100 мг одноразово)
призводило
до
підвищення Cmax
силденафілу
на 140 % та
збільшення AUC
силденафілу
на 210 %. Не
виявлено
впливу
силденафілу
на фармакокінетику
саквінавіру
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Передбачається,
що більш
потужні
інгібітори CYP3A4, такі
як кетоконазол
та
ітраконазол,
будуть мати
більш
виражений
вплив.

При
застосуванні
силденафілу
(100 мг одноразово)
та
еритроміцину,
помірного
інгібітора CYP3A4,
у
рівноважному
стані (500 мг 2
рази на добу
протягом 5
днів)
спостерігалося
підвищення AUC силденафілу
на 182 %. У
здорових
добровольців
чоловічої
статі не спостерігалося
впливу
азитроміцину
(500 мг на добу
протягом 3
діб) на AUC, Сmax, Tmax,
константу
швидкості
елімінації
та подальший
період
напіввиведення
силденафілу або
його
головного
циркулюючого
метаболіту.
Циметидин
(інгібітор цитохрому
Р450 та
неспецифічний
інгібітор CYP3A4) у
дозі 800 мг при
одночасному
застосуванні
із 50 мг силденафілу
в здорових
добровольців
призводив до
підвищення
плазмових
концентрацій
силденафілу
на 56 %.

Грейпфрутовий
сік є слабким
інгібітором
CYP3A4 у стінці
кишечнику і
може викликати
помірне
підвищення
рівня
силденафілу
у плазмі
крові.

Одноразове
застосування
антацидів
(магнію
гідроксиду/алюмінію
гідроксиду) не
впливає на
біодоступність
силденафілу.

Хоча
досліджень
специфічної
взаємодії з усіма
лікарськими
засобами не
проводилося,
за даними
популяційного
фармакокінетичного
аналізу фармакокінетика
силденафілу
не змінювалася
при    його
одночасному
застосуванні
з
лікарськими
засобами, що
належать до  групи
інгібіторів
CYP2C9 (толбутамід,
варфарин,
фенітоїн),
групи
інгібіторів
CYP2D6 (таких як селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну,
трициклічні
антидепресанти),
групи
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків,
петльових та
калійзберігаючих
діуретиків,
інгібіторів
ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АПФ),
антагоністів
кальцію,
антагоністів

бета-адренорецепторів
або
індукторів
метаболізму
CYP450 (таких як
рифампіцин,
барбітурати).

Одночасне
застосування
антагоніста
ендотеліну
босентану
(помірний
індуктор CYP3А4,
CYP2С9 та, можливо,
CYP2С19) у рівноважному
стані (125 мг 2
рази на добу)
та
силденафілу
в
рівноважному
стані (80 мг 3
рази на добу)
призводило
до зниження AUC
та Сmax  силденафіну
на 62,6 % та 55,4 %
відповідно.
Тому
одночасне
застосування
таких
потужних
інгібіторів CYP3А4,
як рифампін,
може
призводити
до більш
вираженого
зниження концентрації
силденафілу
в плазмі
крові.

Нікорандил
являє собою гібрид
активатора
кальцієвих
каналів та нітрату.
Нітратний компонент
зумовлює
можливість
його
серйозної
взаємодії із
силденафілом.

Ефекти
силденафілу
на інші
лікарські
засоби

Дослідження
in vitro

Силденафіл
– слабкий
інгібітор
ізоформ 1А2, 2C9, 2C19, 2D6,
2E1 та 3А4 цитохрому
Р450 (ІК50 >150 мкмоль).
Оскільки
пікові
плазмові
концентрації
силденафілу
дорівнюють
приблизно

1 мкмоль,
вплив
препарату Сігра
на кліренс
субстратів
цих
ізоферментів
малоймовірний.

Відсутні
дані щодо
взаємодії
силденафілу
та таких неспецифічних
інгібіторів
фосфодіестерази,
як теофілін
та
дипіридамол,
відсутні.

Дослідження
in vivo

Оскільки
відомо, що
силденафіл
впливає на
метаболізм NO/цГМФ,
було встановлено,
що
силденафіл
потенціює
гіпотензивну
дію нітратів,
тому його
одночасне
застосування
з донорами
оксиду азоту
або з
нітратами у
будь-якій
формі протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Ріоцигуат.
Доклінічні
дослідження
продемонстрували
адитивний
системний
ефект зниження
артеріального
тиску при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з ріоцигуатом.
Клінічні
дослідження
продемонстрували,
що ріоцигуат
посилює
гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ5. У
пацієнтів,
які брали
участь у дослідженні,
не
спостерігалося
позитивного
клінічного
ефекту при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з ріоцигуатом.
Протипоказане
одночасне
застосування
ріоцигуату з
інгібіторами
ФДЕ5, у тому
числі із
силденафілом
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
силденафілу
та блокаторів
альфа-адренорецепторів
може призвести
до розвитку
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього
пацієнтів.
Така реакція найчастіше
виникає
протягом 4
годин після застосування
силденафілу (див.
розділ «Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»). При
одночасному
застосуванні
блокатора
альфа-адренорецепторів
доксазозину
(4 мг та 8 мг) та
силденафілу
(25 мг, 50 мг та 100 мг)
у пацієнтів
із
доброякісною
гіперплазією
передміхурової
залози, стабілізація
стану яких
була
досягнута при
застосуванні
доксазозину, спостерігалося
середнє
додаткове
зниження
артеріального
тиску в
положенні
лежачи на 7/7 мм
рт. ст., 9/5 мм рт. ст.
та 8/4 мм рт. ст.
та середнє
зниження
артеріального
тиску у
положенні
стоячи на
6/6 мм рт. ст., 11/4 мм
рт. ст., 4/5 мм рт. ст.
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
доксазозину
у пацієнтів,
стабілізація
стану яких
була
досягнута
при застосуванні
доксазозину, іноді
повідомлялося
про розвиток
симптоматичної
ортостатичної
гіпотензії. У
цих
повідомленнях
йшлося про
випадки
запаморочення
та стан перед
непритомністю,
але без
синкопе.

Не
спостерігалося
жодних
значущих
взаємодій
при
одночасному
застосуванні
силденафілу (50 мг)
з толбутамідом
(250 мг) або
варфарином
(40 мг), які
метаболізуються
CYP2C9.

Силденафіл
(50 мг) не викликає
подовження
часу
кровотечі,
спричиненої
застосуванням
ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).

Силденафіл
(50 мг) не
потенціює
гіпотензивну
дію алкоголю у
здорових
добровольців
при середніх
максимальних
рівнях
етанолу в крові
80 мг/дл.

У
пацієнтів,
які
застосовували
силденафіл,
не
спостерігалося
жодних
відмінностей
профілю
побічних
ефектів
порівняно з
плацебо при
одночасному
застосуванні
таких класів
гіпотензивних
лікарських
засобів, як
діуретики,
блокатори
бета-адренорецепторів,
інгібітори
АПФ,
антагоністи
ангіотензину
ІІ, антигіпертензивні
лікарські
засоби
(судинорозширювальні
та
центральної
дії),
блокатори адренергічних
нейронів,
блокатори
кальцієвих
каналів та
блокатори

альфа-адренорецепторів.
При
одночасному
застосуванні
силденафілу
(100 мг) та
амлодипіну в пацієнтів
з
артеріальною
гіпертензією
спостерігалося
додаткове
зниження
систолічного
артеріального
тиску в
положенні
лежачи на 8 мм рт.
ст.
Відповідне
зниження
діастолічного
артеріального
тиску
становило 7 мм
рт. ст. За
величиною ці
додаткові
зниження артеріального
тиску
були порівняними
з тими, що
спостерігалися
при окремому застосуванні
силденафілу
здоровим
добровольцям
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Силденафіл
у дозі 100 мг не впливав
на
фармакокінетичні
показники інгібіторів
ВІЛ-протеази,
саквінавіру
та ритонавіру,
які є
субстратами
CYP3A4.

Застосування
силденафілу
у
рівноважному
стані (80 мг 3
рази на добу)
призводило
до
підвищення AUC
та Сmax  босентану
(125 мг 2 рази на
добу) на 49,8 % та 42 %
відповідно.

Особливості
застосування.

До
початку
терапії слід
зібрати
медичний анамнез
пацієнта та
провести
фізикальне обстеження
для
діагностики
еректильної дисфункції
та
визначення
її можливих
причин.

Фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань. Оскільки
сексуальна
активність
супроводжується
певним
ризиком з
боку серця,
до початку
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції
лікар повинен
оцінити стан
серцево-судинної
системи
пацієнта.
Силденафіл
чинить судинорозширювальну
дію, що проявляється
легким та
короткочасним
зниженням
артеріального
тиску. До
призначення силденафілу
лікар повинен
ретельно зважити,
чи може такий
ефект
несприятливо
впливати на
пацієнтів із
певними
основними
захворюваннями,
особливо у комбінації
із
сексуальною
активністю.
До пацієнтів
із
підвищеною
чутливістю
до вазодилататорів
належать
пацієнти з
обструкцією
вивідного
тракту
лівого шлуночка
(наприклад, зі
стенозом
аорти,
гіпертрофічною
обструктивною
кардіоміопатією)
або пацієнти
з рідкісним
синдромом
мультисистемної
атрофії,
одним із
проявів якої
є тяжке порушення
регуляції
артеріального
тиску з боку
вегетативної
нервової
системи.

Силденафіл
потенціює
гіпотензивний
ефект нітратів
(див. розділ
«Протипоказання»).

Повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з боку
серцево-судинної
системи,
включаючи інфаркт
міокарда,
нестабільну
стенокардію,
раптову
серцеву
смерть,
шлуночкову
аритмію,
цереброваскулярні
крововиливи,
транзиторну
ішемічну
атаку,
артеріальну
гіпертензію
та артеріальну
гіпотензію,
які за часом
збігалися із
застосуванням
силденафілу. В
більшості пацієнтів,
але не у всіх,
існували
фактори ризику
серцево-судинних
захворювань.
Багато таких
побічних
реакцій
спостерігалося
під час або
одразу після
статевого
акту, і лише
кілька
трапилося
невдовзі
після застосування
силденафілу
без
сексуальної
активності.
Тому неможливо
визначити, чи
пов’язаний
розвиток
таких
побічних
реакцій
безпосередньо
із факторами
ризику, чи їх розвиток
зумовлений
іншими
чинниками.

Пріапізм. Засоби
для
лікування
еректильної
дисфункції, у
тому числі й
силденафіл,
слід призначати
з обережністю
пацієнтам із
анатомічною
деформацією
пеніса (ангуляція,
кавернозний
фіброз або
хвороба
Пейроні) або
пацієнтам зі
станами, що
спричиняють
розвиток
пріапізму (такими
як
серпоподібноклітинна
анемія,
множинна
мієлома або
лейкемія).

Повідомлялося
про випадки
подовженої
ерекції та
пріапізму.
Якщо ерекція
триває більше
ніж 4 години,
пацієнтам
слід негайно
звернутися
за медичною
допомогою. За
відсутності
негайного
лікування
пріапізм
може
призвести до
пошкодження
тканин
пеніса та до
стійкої
втрати потенції.

Одночасне
застосування
з іншими
інгібіторами
ДФЕ5 або
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції. Безпека
та
ефективність
одночасного
застосування
силденафілу
з іншими
інгібіторами
ДФЕ5 або
іншими
препаратами
для
лікування
гіпертензії легеневої
артерії, які
містять
силденафіл
(наприклад,
Ревацио), чи з
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції
не вивчалась.
Тому
застосування
таких
комбінацій не
рекомендоване.

Вплив
на зір. Спонтанні
повідомлення
про
виникнення дефектів
зору
надходили
асоційовано
із застосуванням
силденафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Про випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії зорового
нерва, що є
рідкісним
станом,
надходили
спонтанні
повідомлення
та
повідомлялося
у наглядному
дослідженні
асоційовано із
застосуванням
силденафілу
та інших інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтів
слід
попередити,
що у разі раптового
порушення
зору застосування
препарату
слід
припинити та
негайно
звернутися
до лікаря
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
з
ритонавіром. Одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
з
блокаторами альфа-адренорецепторів. Пацієнтам,
які
застосовують
блокатори альфа-адренорецепторів,
застосовувати
силденафіл
слід з
обережністю,
оскільки
така
комбінація
може призвести
до
симптоматичної
гіпотензії у
схильних пацієнтів.
Симптоматична
гіпотензія
зазвичай
виникає
протягом 4
годин після
застосування
силденафілу.
З метою мінімізації
можливого
розвитку поступальної
гіпотензії у
пацієнтів,
які застосовують
блокатори

альфа-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів

альфа-адренорецепторів
до початку
застосування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Крім того, пацієнтів
слід
проінформувати,
як діяти у разі
появи симптомів
ортостатичної
гіпотензії.

Вплив
на кровотечу. Дослідження
тромбоцитів
людини
продемонстрували,
що in vitro
силденафіл
потенціює
антиагрегаційні
ефекти
натрію
нітропрусиду.
Немає жодної
інформації щодо
безпеки
застосування
силденафілу
пацієнтами
із порушеннями
згортання
крові або
гострою пептичною
виразкою. Таким
чином,
застосування
препарату в
цій групі
можливе лише
після
ретельної
оцінки співвідношення
користі та
ризиків.

Плівкова
оболонка
таблеток Сігра
містить
лактозу, тому
препарат не
слід
застосовувати
чоловікам із
такими
рідкісними
спадковими
порушеннями,
як
непереносимість
галактози,
недостатність
лактази
Лаппа або мальабсорбція
глюкози-галактози.

Після
застосування
дози 100 мг не
спостерігалося
впливу на
морфологію
чи
рухливість
сперматозоїдів.

Втрата
слуху. Лікарям
слід
порадити
пацієнтам
припинити
застосування
інгібіторів
ФДЕ5, включаючи
препарат
Сігра, та
негайно
звернутися за
медичною
допомогою у
випадках
раптового
зниження або
втрати слуху.
Про ці явища,
які також
можуть
супроводжуватися
дзвоном у
вухах та
запамороченням,
повідомлялося
з асоціацією
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
препарат
Сігра.
Визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з
іншими
факторами
неможливо.

Одночасне
застосування
з
гіпотензивними
засобами. Сігра
чинить
системну судинорозширювальну
дію та може в
подальшому знижувати
артеріальний
тиск у
пацієнтів, які
застосовують
гіпотензивні
лікарські
засоби. В
окремому
дослідженні
лікарської
взаємодії
одночасне
застосування
амлодипіну
(5 мг або 10 мг)
та силденафілу
(100 мг)
перорально
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
систолічного
тиску на 8 мм рт.
ст. та
діастолічного
– на 7 мм рт.
ст.

Захворювання,
що
передаються
статевим
шляхом.
Застосування
препарату
Сігра не
захищає від
захворювань,
що
передаються
статевим шляхом.
Слід
розглянути
можливість
проінструктувати
пацієнтів
щодо
необхідних запобіжних
заходів для
захисту від
захворювань,
що
передаються
статевим
шляхом, включаючи
вірус
імунодефіциту
людини.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
не
призначений
для
застосування
жінкам.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу препарату
на здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з іншими
механізмами
не
проводилося.

Оскільки
при
застосуванні
силденафілу
повідомлялося
про випадки
запаморочення
та порушення
з боку
органів зору,
пацієнтів слід
застерегти
від
керування автомобілем
або роботи з
іншими
механізмами,
доки не буде
встановлено
індивідуальну
реакцію на
застосування
препарату.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
застосовують
перорально.

Для
ефективної
дії
препарату Сігра
потрібне
сексуальне
збудження.

Дорослі.

Рекомендована
доза становить
50 мг та
застосовується
у разі
необхідності,
приблизно за
годину до
статевої активності.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
100 мг або
знизити до 25 мг*,
застосовуючи
силденафіл в
іншій лікарській
формі.
Максимальна
рекомендована
доза становить
100  мг. Частота
застосування
максимальної
рекомендованої
дози
становить 1
раз на добу.
При
застосуванні
препарату Сігра
під час їди
дія
препарату
може
наставати
пізніше, ніж при
його
застосуванні
натще.

Пацієнти
літнього
віку.

Необхідність
у корекції
дози
пацієнтам літнього
віку (≥ 65 років)
відсутня.

Пацієнти
з нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості (кліренс
креатиніну
від 30 до 80 мл/хв)
рекомендована
доза
препарату  аналогічна
дозі,
наведеній
вище у
розділі
«Дорослі».

Оскільки у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижений,
слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг*.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
50 мг та до 100 мг.

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.

Оскільки у
пацієнтів із
печінковою
недостатністю
(наприклад, із
цирозом)
кліренс
силденафілу
знижений, слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг*.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
50 мг та до 100 мг.

Пацієнти,
які
застосовують
інші
лікарські
засоби. Якщо
пацієнти
одночасно
застосовують
інгібітори CYP3A4  (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»),
слід
розглянути
можливість застосування
початкової
дози 25 мг* (за
винятком
ритонавіру,
застосування
якого
одночасно із
силденафілом
не рекомендується).

Рекомендована
початкова
доза препарату
пацієнтам,
які
застосовують
інгібітори CYP3A4,
за винятком
ритонавіру,
застосування
якого разом
із
силденафілом
не
рекомендується,
становить 25 мг*.

З метою
мінімізації
ризику
розвитку
постуральної
гіпотензії у
пацієнтів, які
застосовують
блокатори альфа-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів

альфа-адренорецепторів
до початку
застосування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг* (див.
розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Особливості
застосування»).

*застосовувати
у
відповідному
дозуванні.

Діти.

Препарат не
призначений
для
застосування
дітям (віком
до 18 років).

Передозування.

Під час
застосування
разової дози
силденафілу
до 800 мг побічні
реакції були
подібними до
тих, що
спостерігалися
при
застосуванні
силденафілу в
нижчих дозах,
але
зустрічалися
частіше та
були більш
тяжкими.
Застосування
силденафілу в
дозі 200 мг не
призводило
до
підвищення
ефективності,
але
спричиняло
зростання
кількості
випадків
розвитку
побічних
реакцій
(головного
болю,
припливів
крові, запаморочення,
диспепсії,
закладеності
носа, порушень
з боку
органів
зору).

У разі
передозування
при
необхідності
вдаються до звичайних
підтримуючих
заходів. Прискорення
кліренсу силденафілу
шляхом
гемодіалізу
малоймовірне
через
високий ступінь
зв’язування
препарату з
білками
плазми крові
та
відсутність
елімінації
силденафілу
із сечею.

Побічні
реакції.

Найчастіше
повідомлялося
про такі
побічні
реакції, як
головний
біль,
припливи крові,
диспепсія,
розлади зору,
закладеність
носа, біль у
спині, запаморочення,
нудота,
припливи
жару,
порушення
зору, ціанопсія
та
затьмарення
зору.

У
межах кожної
частотної
групи
побічні реакції
наведено у
порядку
зменшення
ступеня їх
тяжкості.

Система–орган–клас

Побічні
реакції

Інфекційні
та
інвазивні
захворювання

Нечасто: риніт.

З боку
імунної
системи

Нечасто: реакції
підвищеної чутливості.

З боку
нервової
системи

Дуже часто: головний
біль.

Часто: запаморочення.

Нечасто: сонливість,
гіпестезія.

Рідко: інсульт,
транзиторна
ішемічна
атака,
судоми*, рецидиви
судом*,
непритомність,
синкопе.

З боку
органів
зору

Часто: порушення
сприйняття
кольору**, розлади
зору, затьмарення
зору.

Нечасто: розлади
сльозовиділення***,
біль в очах,
фотофобія,
фотопсія,
гіперемія
очей,
яскравість
зору,
кон’юнктивіт,
розлади з
боку
кон’юнктиви,
інші
розлади з боку
органів
зору.

Рідко: неартеріальна
передня
ішемічна
нейропатія
зорового
нерва*,
оклюзія судин
сітківки*,
ретинальний
крововилив,
артеріосклеротична
ретинопатія,
порушення з
боку
сітківки,
глаукома, дефекти
поля зору,
диплопія,
зниження
гостроти
зору, міопія,
астенопія,
плаваючі
помутніння
скловидного
тіла,
порушення з
боку райдужної
оболонки,
мідріаз,
поява
сяючих кругів
навколо
джерела  світла
(гало) у полі зору,
набряк очей,      припухлість
очей, порушення
з боку очей,   гіперемія
кон’юнктиви,
подразнення
очей, аномальні
відчуття в
очах, набряк
повік, знебарвлення
склери.

З боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату

Нечасто: запаморочення,
дзвін у
вухах.

Рідко: глухота.

З боку
судин

Часто: припливи
крові до
обличчя, припливи
жару.

Нечасто: артеріальна
гіпертензія,
артеріальна
гіпотензія.

З боку
серця

Нечасто: посилене
серцебиття,
тахікардія.

Рідко: раптова
серцева
смерть*, інфаркт
міокарда, шлуночкова
аритмія*,
фібриляція
передсердь,
нестабільна
стенокардія.

З боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння

Часто: закладеність
носа.

Нечасто:
носова
кровотеча,
закладеність
придаткових пазух
носа.

Рідко: відчуття
стиснення у
горлі,
набряк
слизової
оболонки
носа, сухість
у носі.

З боку
травної системи

Часто: нудота,
диспепсія.

Нечасто: гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба,     блювання,
біль у
верхній
частині
живота, сухість
у роті.

Рідко:
гіпестезія
ротової
порожнини.

З боку
шкіри та
підшкірної
тканини

Нечасто: висипання

Рідко: синдром
Стівенса-Джонсона*,
токсичний
епідермальний
некроліз*.

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

Нечасто: міалгія,
біль у
кінцівках.

З боку
сечовидільної
системи

Нечасто: гематурія.

З боку
репродуктивної
системи та
молочних залоз

Рідко: кровотеча
зі
статевого
члена, пріапізм*,
гематоспермія,
подовжена
ерекція.

Загальні
розлади

Нечасто: біль у
грудях,
підвищена
стомлюваність,       відчуття
жару.

Рідко: подразнення.

Обстеження

Нечасто: підвищена
частота
серцевих
скорочень.

* - Повідомлялося
лише під час
дослідження
після виходу
препарату на
ринок.

** -
Порушення
сприйняття
кольору:
хлоропсія,
хроматопсія,
ціанопсія,
еритропсія,
ксантопсія.

*** -
Порушення
сльозовиділення:
сухість в
очах,
порушення
сльозовиділення
та
підвищення
сльозовиділення.

Нижчезазначені
явища
спостерігалися
у < 2 %
пацієнтів,
причинний
взаємозв’язок
не визначений. Повідомлення
включали
явища, що
мали вірогідний
зв’язок із
застосуванням
препарату. Явища,
які не були
зазначені,
були легкими
та
повідомлення
були дуже
неточними,
щоб мати
значення.

Загальні. Набряк
обличчя,
реакції
фоточутливості,
шок, астенія,
біль, раптове
падіння, біль
у животі,
раптове
пошкодження.

З боку
серцево-судинної
системи: стенокардія,
АV-блокада,
мігрень,
постуральна гіпотензія,
ішемія
міокарда,
тромбоз
судин
головного мозку,
раптова
зупинка
серця,
порушення результатів
на ЕКГ,
кардіоміопатія.

З боку
шлунково-кишкового
тракту: глосит, коліт,
дисфагія,
гастрит,
гастроентерит,
езофагіт,
стоматит,
порушення
результатів
печінкових
проб,
ректальна
кровотеча, гінгівіт.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
лейкопенія.

Розлади
метаболізму
та
харчування: спрага,
набряк,
подагра,
нестабільний
діабет,
гіперглікемія,
периферичні
набряки,
гіперурикемія,
гіпоглікемія,
гіпернатріємія.

З боку
скелетно-м’язової
системи: артрит,
артроз,
розрив
сухожилля,
теносиновіт,
біль у
кістках,
міастенія,
синовіт.

З боку
нервової
системи: атаксія,
невралгія,
нейропатія,
парестезія,
тремор,
вертиго,
депресія,
безсоння,
аномальні
сновидіння,
зниження
рефлексів.

З боку
дихальної
системи: астма,
диспное,
ларингіт,
фарингіт,
синусит,
бронхіт,
посилене
слиновиділення,
посилення
кашлю.

З боку
шкіри: кропив’янка,
герпес,
свербіж, підвищена
пітливість,
виразки
шкіри,
контактний
дерматит, ексфоліативний
дерматит.

Специфічні
відчуття: раптове
зниження або
втрата слуху,
біль у вухах,
крововилив у
око,
катаракта,
сухість в
очах.

З боку
урогенітальної
системи: цистит,
ніктурія,
підвищена
частота
сечовипускань,
збільшення
молочних
залоз,
нетримання
сечі,
порушення
еякуляції,
набряк статевих
органів,
аноргазмія.

Досвід
застосування
після виходу
на ринок.
Оскільки у
постмаркетинговий
період про побічні
реакції
повідомляють
добровільно
та
повідомлення
надходять
від
популяції
невідомої
чисельності,
не завжди
можна
достовірно
оцінити їхню
частоту та
встановити
причинний
зв’язок із експозицією
лікарського
засобу. Ці
явища були
зазначені як
через їх
серйозність,
частоту
повідомлення,
відсутність
чіткого альтернативного
зв’язку, так
і через
комбінацію
цих факторів.

Серцево-судинні
та
цереброваскулярні
явища. Повідомлялося
про серйозні
серцево-судинні,
цереброваскулярні
та судинні
явища, включаючи
цереброваскулярну
кровотечу, субарахноїдальну
та
внутрішньоцеребральну
кровотечу й
легеневу
кровотечу, що
були
пов’язані у
часі із
застосуванням
силденафілу.
Більшість
пацієнтів,
але не всі,
мали існуючі
фактори
серцево-судинного
ризику. Повідомлялося,
що багато з
цих явищ
виникли під
час або
відразу
після
сексуальної
активності
та декілька
явищ виникли
відразу під
час
застосування
силденафілу без
сексуальної
активності.
Інші явища виникли
протягом
наступних
годин чи днів
після
застосування
препарату та
сексуальної
активності.
Неможливо
встановити,
чи мають ці
явища прямий
зв’язок із
застосуванням
препарату, із
сексуальною
активністю, з
наявними
факторами
ризику чи з
комбінацією
цих факторів,
чи з іншими
факторами.

Кровоносна
та
лімфатична
системи:
вазооклюзивний
криз. У
невеликому
завчасно припиненому
дослідженні
застосування
препарату
Ревацио
(силденафіл)
для
пацієнтів з легеневою
артеріальною
гіпертензією,
вторинною
щодо
серпоподібноклітинної
анемії, при
застосуванні
силденафілу
про розвиток
вазооклюзивних
кризів, що
потребували
госпіталізації,
повідомлялося
частіше, ніж
при застосуванні
плацебо.

Нервова
система: тривога,
транзиторна
глобальна
амнезія.

Специфічні
відчуття.

Слух. Повідомлялося
про випадки
раптового
зниження чи
втрати слуху,
пов’язані у
часі із
застосуванням
препарату. У
деяких
випадках
повідомлялося
про наявність
медичних
станів та
інших
факторів, що
могли
відіграти
роль у
розвитку
побічних реакцій
з боку слуху. У
багатьох
випадках
інформація
щодо подальшого
медичного
спостереження
відсутня.
Визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
силденафілу,
з наявними
факторами
ризику
втрати слуху,
з комбінацією
цих факторів
чи з іншими
факторами,
неможливо.

Зір: тимчасова
втрата зору,
почервоніння
очей, печія в
очах,
підвищення внутрішньоочного
тиску, набряк
сітківки,
судинні
захворювання
сітківки або
кровотеча,
відшарування
склоподібного
тіла.

Рідко
повідомлялося
про випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
невропатії зорового
нерва, що є
причиною
зниження
зору, включаючи
постійну
втрату зору,
які були пов’язані
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5, включаючи
препарат
Сігра. Багато
з пацієнтів,
але не всі,
мали наявні анатомічні
або судинні
фактори
ризику розвитку
неартеріальної
передньої
ішемічної
невропатії
зорового
нерва,
включаючи (але
не обов’язково
обмежуючись)
такі: низьке
співвідношення
діаметра екскавації
та диска
зорового
нерва
(застійний
диск
зорового нерва),
вік більше
ніж 50 років, артеріальна
гіпертензія,
захворювання
коронарних
артерій,
гіперліпідемія
та паління.
Неможливо
визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
інгібіторів ФДЕ5
чи з наявними
анатомічними
або судинними
факторами
ризику, чи з
комбінацією
цих всіх
факторів, чи
з іншими
факторами.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції.
Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
безперервний
моніторинг
співвідношення
між користю і
ризиками,
пов’язаними
із застосуванням
цього
лікарського
засобу.
Лікарям слід
звітувати
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
відповідно
до вимог
законодавства.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 ºС у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Упаковка
№ 1: 1 таблетка
у блістері, 1
блістер у
картонній упаковці.

Упаковка
№ 4: 4
таблетки у
блістері, 1
блістер у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Бафна
Фармасьютікалс
Лтд., Індія/Bafna
Pharmaceuticals Ltd., India.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

147, Мадгаварам
Ред Хілс
Роуд, Грентліон,
Вілидж
Вадакараї
Ченнаї Таміл
Наду IN 600052, Індія/147,
Madhavaram Red Hills Road Grantlyon Village Vadakarai
Chennai Tamil Nadu IN 600052, India.

Заявник.
ДЖІВДХАРА
ФАРМА
ПРАЙВІТ
ЛІМІТЕД / JIVDHARA PHARMA PRIVATE
LIMITED.

Місцезнаходження
заявника.

504, Блок-Б,
Шів Анган
Комплекс,
Саллайя,
Бхопал, Бхопал,
Мадхья
Прадеш, 462026,
Індія / 504, Block-B, Shiv Angan Complex,
Sallaiya, Bhopal, Bhopal, Madhya Pradesh, 462026, India.