ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Арипікад

(Aripicad)

Склад:

діюча
речовина:  арипіпразол;

1 таблетка
містить
арипіпразолу
10 мг або 30 мг;

допоміжні
речовини:
лактози
моногідрат,
целюлоза
мікрокристалічна,
гідроксипропілцелюлоза,
крохмаль
кукурудзяний,
магнію
стеарат,
заліза оксид
червоний      (Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

·
таблетки по 10
мг:
прямокутні
таблетки
рожевого
кольору без
оболонки з
гравіюванням
«C173» з
одного боку;

·
таблетки по 30
мг: круглі
таблетки
рожевого
кольору без
оболонки з
гравіюванням
«C176»

з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Психолептичні
засоби.
Антипсихотичні
засоби.

Інші
антипсихотичні
засоби.
Арипіпразол. Код
АТХ N05A X12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Існує
припущення,
що
ефективність
арипіпразолу
у випадку
шизофренії
та біполярного
розладу І
типу опосередковується
через
комбінацію
його активності
як
часткового
агоніста до
дофамінових
рецепторів D2
та
серотонінових
рецепторів
5НТ1, та
антагоніста
до
серотонінових
рецепторів
5НТ2.
Арипіпразол
проявляє властивості
антагоніста
у тварин із
допамінергічною
гіперактивністю
та
властивості
агоніста у
тварин із
допамінергічною
гіпоактивністю.
Арипіпразол
проявляє
високу
зв'язуючу
афінність in vitro для
дофамінових
D2 і D3
рецепторів,
серотонінових
5HT1a та 5НТ2
рецепторів і
помірну
спорідненість
для
дофамінових
D4,
серотонінових
5HT2c та 5НТ7,
адренергічних
альфа-1 та
гістамінових
H1 рецепторів.
Також арипіпразол
проявляє
помірну
зв'язуючу афінність
для
зворотнього
захоплення
серотоніну і
жодної
помітної
афінності
для мускаринових
рецепторів.
Взаємодія з
іншими
рецепторами,
окрім
дофамінових
та серотонінових
підтипів,
може
пояснити
деякі з інших
клінічних
ефектів
арипіпразолу.

Арипіпразол,
призначений
здоровим
особам у дозі
від 0,5 до 30 мг
один раз на добу
протягом 2
тижнів,
призвів до
залежного
від дози
зниження
зв'язування 11C-раклопріду,
ліганда
рецептора D2/D3,
для
виявлення
хвостатого
ядра та оболонки
за допомогою
позитронно-емісійної
томографії.

Клінічна
ефективність
та безпека

Шизофренія

Арипіпразол
є ефективним
у
підтриманні
клінічного
покращення
під час
продовження
терапії у
дорослих
пацієнтів,
які показали
початкову
відповідь на
лікування.

Збільшення
маси тіла

Встановлено,
що
арипіпразол
не спичиняє
клінічно
значущого
збільшення
маси тіла.

Показники
ліпідів

Арипіпразол
не спричиняє
клінічно
значущих змін
у загальному
рівні вмісту
холестерину,
тригліцеридів,
ліпопротеїнів
високої
щільності
(ЛПВЩ) та
ліпопротеїнів
низької
щільності
(ЛПНЩ).

Пролактин

Поширення
гіперпролактинемії
або збільшення
пролактину в
сироватці
крові у пацієнтів,
які
лікувалися
арипіпразолом
(0,3 %), були
подібними до
плацебо (0,2 %).

Епізоди
маніакального
характеру
при біполярному
розладі I
типу

Арипіпразол
продемонстрував
кращу ефективність
порівняно з
плацебо у
зменшенні маніакальних
симптомів
понад 3-х
тижнів.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Арипіпразол
добре
всмоктується,
і пікова концентрація
плазми
проявляється
через

3-5 годин після
введення
дози.
Арипіпразол
проходить
мінімальний
пресистемний
метаболізм. Абсолютна
біодоступність
таблетованої
форми
препарату
становить 87 %.
Їжа з високим
вмістом жиру
не впливає на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Розподіл

Арипіпразол
широко
розподіляється
у тканинах
організму.
Об’єм
розподілу
становить

4,9 л/кг,
вказуючи на
екстенсивний
екстраваскулярний
розподіл. При
терапевтичних
концентраціях
більше 99 %
арипіпразолу
та
дегідроарипіпразолу
зв'язуються з
білками
сироватки
крові,
переважно з
альбуміном.

Біотрансформація

Арипіпразол
активно
метаболізується
печінкою,
перш за все
трьома
шляхами
біотрансформації:
дегідрогенізації,
гідроксилювання,
N-деалкілуванням.
На основі досліджень
in vitro
ферменти CYP3A4 та
CYP2D6, які
відповідають
за дегідрогенізацію
і
гідроксилювання
арипіпразолу
та
N-деалкілування,
каталізуються
ферментом CYP3A4.??
Арипіпразол
є домінуючою
речовиною
лікарського
препарату у
великому колі
кровообігу. У
стійкому
стані
дегідроарипіпразол,
активний
метаболіт, представляє
близько 40 %
величини AUC
арипіпразолу
у плазмі
крові.

Виведення

Середній
період
напіввиведення
арипіпразолу
становить
приблизно 75
годин в осіб
з активним метаболізмом
CYP2D6 та
приблизно 146
годин в осіб
зі слабким
метаболізмом
CYP2D6.

Загальний
кліренс
арипіпразолу
становить 0,7
мл/хв/кг, і в
основному
відбувається
у печінці.

Після
однієї
пероральної
дози
арипіпразолу
приблизно 27 %
виводиться
із сечею та приблизно
60 % - із калом.
Менше 1 % в
незміненому
вигляді арипіпразолу
виводиться з
сечею,
приблизно 18 % прийнятої
дози в
незміненому
вигляді виводиться
з калом.

Пацієнти
літнього
віку

Не виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між
здоровими
пацієнтами літнього
віку та
дітьми, немає
жодного
помітного
впливу віку
пацієнтів на
фармакокінетичний
аналіз
пацієнтів,
хворих на
шизофренію.

Стать

Не виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між здоровими
представниками
жіночої та
чоловічої
статі, немає
жодного
помітного
впливу статі
населення на
фармакокінетичний
аналіз у
пацієнтів,
хворих на
шизофренію.

Куріння

Оцінка
груп
пацієнтів не
виявила
жодних доказів
клінічно
значущих
наслідків
впливу
паління на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Раса

Оцінка
груп
пацієнтів не
виявила
жодних доказів
клінічно
значущих
наслідків
впливу раси
на
фармакокінетичні
властивості арипіпразолу.

Ниркова
недостатність

Фармакокінетичні
характеристики
арипіпразолу
та гідроарипіпразолу
виявилися
подібними у пацієнтів
з гострою
хворобою
нирок
порівняно з
молодими
здоровими
особами.

Печінкова
недостатність

Однодозове
клінічне
дослідження
у пацієнтів з
різними
ступенями
цирозу
печінки (класи
A, B та C за
класифікацією
Чайлда-П’ю) не
виявило
значного
впливу
печінкової
недостатності
на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу,
однак
дослідження
проводилося
лише на 3 пацієнтах
із цирозом
печінки
класу С, що
недостатньо
для
отримання
висновків
щодо їх
метаболічних
здатностей.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
Арипікад
призначений
для
лікування
шизофренії у
дорослих.

Препарат
Арипікад
призначений
для
лікування
помірних та
тяжких
маніакальних
епізодів при
біполярному
розладі І
типу, а також
для
запобігання
новим
маніакальним
епізодам у
дорослих, які
раніше
перенесли
маніакальні
епізоди та
які
відповідали
на лікування
арипіпразолом.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
арипіпразолу
або до будь-якого
іншого
компонента,
що входить до
складу
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій.

Внаслідок
антагонізму
до α1-адренергічних
рецепторів
арипіпразол
може
посилювати
ефект деяких
антигіпертензивних
препаратів.

З
огляду на
основний
вплив
арипіпразолу
на
центральну
нервову
систему слід
дотримуватися
обережності
при призначенні
арипіпразолу
з іншими
лікарськими
засобами, що
впливають на
ЦНС, у зв’язку
з можливими
перехресними
небажаними
реакціями,
такими як
седативна
дія.

Також
необхідно
відмовитися
від вживання
алкоголю під
час терапії
арипіпразолом.
Слід з
обережністю
застосовувати
арипіпразол
у поєднанні з
іншими
лікарськими
засобами, які
подовжують
інтервал QT
або
порушують
електролітний
баланс.

Потенційний
вплив інших
лікарських
засобів на
дію
арипіпразолу.

Інгібітор
секреції соляної
кислоти,
антагоніст H2-гістамінових
рецепторів
фамотидин
знижує
швидкість
всмоктування
арипіпразолу,
але цей ефект
не
вважається
клінічно
значущим.

Арипіпразол
метаболізується
декількома
шляхами з участю
ферментів CYP2D6 і
CYP3A4, але не
ферментів CYP1A.
Таким чином,
курцям
корегувати
дозу не потрібно.

Хінідин
та інші
інгібітори CYP2D6.

Дозу
арипіпразолу
потрібно зменшити
приблизно
наполовину  у разі
його
одночасного
прийому з
хінідином.
Інші потужні
інгібітори CYP2D6,
такі як
флуоксетин і
пароксетин,
імовірно,
чинять
аналогічний
вплив, тому
зниження
дози в разі
їх
застосування
має бути
таким же.

Кетоконазол
та інші
інгібітори CYP3A4.

В осіб зі
зниженим
метаболізмом
CYP2D6 одночасний
прийом
потужних
інгібіторів CYP3A4 може
привести до
появи більш високих
концентрацій
арипіпразолу
у плазмі крові
порівняно
з такими у
пацієнтів з
активним
метаболізмом
CYP2D6. У разі
необхідності
одночасного
застосування
кетоконазолу
або інших
потужних
інгібіторів
CYP3A4 з арипіпразолом
потенційні
переваги
повинні перевищувати
можливі
ризики для
пацієнта. У
разі
одночасного
використання
арипіпразолу
та
кетоконазолу
дозу
арипіпразолу
потрібно зменшити
приблизно
наполовину.
Інші потужні
інгібітори CYP3A4,
такі як
ітраконазол
та інгібітори
протеази ВІЛ,
теоретично
можуть мати
такі ж
ефекти, отже,
потрібно
аналогічно
знижувати
дози.

Після
припинення
прийому
інгібітору CYP2D6
або CYP3A4
дозу
арипіпразолу
потрібно
підвищити до рівня,
що
застосовували
до початку
супутнього
лікування.

Можливе
незначне
підвищення
концентрацій
арипіпразолу
у разі
одночасного
використання
слабких
інгібіторів
CYP3A4 (наприклад
дилтіазему
чи
есциталопраму)
або CYP2D6.

Карбамазепін
та інші
інгібітори CYP3A4.

Дозу
арипіпразолу
потрібно
подвоїти у разі
його
одночасного
прийому з
карбамазепіном. Інші
потужні
індуктори CYP3A4
(такі як
рифампіцин,
рифабутин,
фенітоїн,
фенобарбітал,
примідон, ефавіренз,
невірапін і
звіробій
звичайний)
теоретично
мають
аналогічний
вплив, тому
необхідне
відповідне
підвищення
дози. Після
припинення
прийому
потужних
індукторів CYP3A4
дозу
арипіпразолу
слід зменшити
до
рекомендованої.

Вальпроат
та літій.

У
разі
одночасного
прийому
вальпроату
або літію з
арипіпразолом
не було відзначено
клінічно
значущих
змін
концентрації
арипіпразолу.

Серотоніновий
синдром.

У
пацієнтів,
які приймали
арипіпразол,
спостерігалися
випадки
серотонінового
синдрому;  особливо
у разі
одночасного
застосування
з іншими
серотонінергічними
препаратами,
такими як
СІЗЗС (селективний
інгібітор
зворотного
захоплення
серотоніну/селективний
інгібітор зворотного
захоплення
серотоніну/норадреналіну),
або з
препаратами,
які
підвищують
концентрацію
арипіпразолу.

Потенційний
вплив
арипіпразолу
на дію інших
лікарських
засобів.

Малоймовірно,
що
арипіпразол
здатний спричиняти
клінічно
важливі медикаментозні
взаємодії, опосередковані
ферментами CYP2D6
(співвідношення
декстрометорфану/

3-метоксиморфін),
CYP2C9 (варфарин), CYP2C19
(омепразол) і
CYP3A4 (декстрометорфан).

У
разі
одночасного
прийому
арипіпразолу
з
вальпроатами,
літієм або
ламотриджином
не було відзначено
клінічно
значущих
змін
концентрацій
вальпроату,
літію або
ламотриджину.

Особливості
застосування.

При
лікуванні
нейролептиками
поліпшення
клінічного
стану
пацієнта
може зайняти від
декількох
днів до
декількох
тижнів. У цей
період слід
вести
ретельний
нагляд за
станом
пацієнтів.

Схильність
до суїциду:
поява
суїцидальної
поведінки
притаманна
пацієнтам із
психотичними
захворюваннями  та
афективними
розладами і в
деяких
випадках
спостерігалася
невдовзі після
початку
застосування
нейролептиків
або переходу
з одного
нейролептика
на інший
нейролептик,
включаючи
лікування
арипіпразолом.
Лікування нейролептиками
повинно
супроводжуватися
ретельним
наглядом за
пацієнтами,
які належать
до групи
підвищеного
ризику.

Серцево-судинні
розлади:
арипіпразол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам, в
анамнезі
яких наявні
серцево-судинні
захворювання
(інфаркт
міокарда або
ішемічна
хвороба
серця, серцева
недостатність
або
порушення
провідності),
цереброваскулярні
порушення,
стани, що
зумовлюють
схильність
пацієнтів до
гіпотензії (зневоднення,
гіповолемія,
застосування
антигіпертензивних
лікарських
засобів) або
гіпертензії,
включаючи
прогресуючу
або
злоякісну
гіпертензію.

При
лікуванні
нейролептиками
спостерігалися
випадки
венозної
тромбоемболії
(ВТЕ).

Оскільки
у пацієнтів,
які приймають
нейролептики,
часто
спостерігаються
набуті
фактори
ризику ВТЕ,
до і під час лікування
арипіпразолом
повинно бути
виявлено всі
можливі
фактори
ризику ВТЕ і
вжито всіх
профілактичних
заходів.

Подовження
інтервалу QT: частота
подовження
інтервалу
QT  при
лікуванні
арипіпразолом
була порівнянна
з такою при
застосуванні
плацебо. Однак
слід
дотримуватись
обережності
при застосовуванні арипіпразолу
пацієнтам, у сімейному анамнезі
яких
є випадки подовження інтервалу QT
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Пізня
дискінезія: рідко
повідомляли
про симптоми пізньої дискінезії
у пацієнтів,
які приймали
арипіпразол
протягом
періоду до
одного
року. У разі
появи симптомів пізньої
дискінезії
у пацієнта, який
приймає
арипіпразол,
слід
розглянути доцільність
зниження дози препарату або
припинення
лікування
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Зазначені
симптоми
можуть
тимчасово
загостритися
або навіть
виникнути
після
припинення.

Інші
екстрапірамідні
симптоми: при
застосуванні
арипіпразолу
у дітей спостерігалися
акатизія і
паркінсонізм.
У разі появи
ознак інших
екстрапірамідних
симптомів
слід
розглянути
можливість
зниження
дози та вести
ретельний клінічний
моніторинг
стану
пацієнта.

Злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС): ЗНС
являє собою
комплекс
симптомів,
пов'язаний із
застосуванням
лікарських
засобів-нейролептиків,
який
потенційно
може мати
летальний
наслідок.

Клінічними
проявами ЗНС
є
гіперпірексія
(вкрай висока
температура
тіла), м'язова
ригідність,
змінений
психічний
статус і ознаки
розладу
вегетативної
нервової
системи (нерегулярний
пульс або артеріальний
тиск,
тахікардія,
посилене
потовиділення
і серцева
аритмія).
Додаткові
ознаки можуть
включати
підвищення
рівня
креатинкінази,
міоглобінурію
(рабдоміоліз)
і гостру
ниркову
недостатність.
Проте
спостерігалися
й окремі
випадки
підвищення
рівня
креатинкінази
і рабдоміолізу,
не
обов'язково
пов'язані зі
ЗНС. У разі
появи у
пацієнта
симптомів
ЗНС або нез'ясовної
дуже високої
температури
тіла без
додаткових
клінічних
проявів ЗНС
прийом усіх
нейролептичних
лікарських
засобів, у
тому числі
арипіпразолу,
необхідно
припинити.

Епілептичні
напади:
спостерігалися
нечасті
випадки
епілептичних
нападів при
лікуванні
арипіпразолом.
Тому
арипіпразол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам з
епілепсією в
анамнезі або
наявністю
станів,
пов'язаних з
епілептичними
нападами.

Пацієнти
літнього
віку із
психозом на
тлі деменції.

Підвищена
летальність: при
застосуванні
арипіпразолу
у пацієнтів
літнього
віку, із
психозом на
тлі хвороби
Альцгеймера
ризик летального
наслідку
підвищений.
Хоча причини
летальних
наслідків
були різними,
більшість із
них мала
серцево-судинну
(наприклад,
серцева
недостатність,
раптовий летальний
наслідок) або
інфекційну
(наприклад,
пневмонія)
природу (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Небажані
реакції
цереброваскулярного
характеру: у пацієнтів
літнього віку
(середній вік
− 84 роки;
діапазон 78−88
років) спостерігалися  цереброваскулярні
побічні
реакції (наприклад інсульт,
транзиторна
ішемічна атака),
у
тому числі з
летальним
наслідком. Був відзначений
виражений
взаємозв’язок
між дозами
препарату і
появою
цереброваскулярних
побічних
реакцій у
пацієнтів,
які приймали арипіпразол.

Арипіпразол
не показаний
для
лікування психозу
на тлі
деменції.

Гіперглікемія
і цукровий
діабет:
гіперглікемія,
у деяких
випадках
надзвичайно
тяжка і пов'язана
з
кетоацидозом
або
гіперосмолярною
комою, у т. ч. з
летальним
наслідком,
була
відзначена у пацієнтів,
які приймали
атипові
нейролептики,
у тому числі
арипіпразол.
Фактори ризику
тяжких
ускладнень
включають
ожиріння і
наявність
діабету в
сімейному
анамнезі.
Відсутня
точна
порівняльна
оцінка ризиків
небажаних
реакцій,
пов'язаних із
гіперглікемією,
у пацієнтів,
які
використовували
арипіпразол
та інші
атипові
нейролептики.
Необхідно
ретельно
наглядати за станом
пацієнтів,
які
приймають
будь-які нейролептики,
включаючи
арипіпразол,
фіксуючи
симптоми
гіперглікемії
(такі як
полідипсія,
поліурія,
поліфагія і
слабкість), а
стан пацієнтів
із цукровим
діабетом або
факторами ризику
розвитку
цукрового
діабету
необхідно
регулярно
контролювати
щодо
підвищення
рівня глюкози.

Гіперчутливість: при
використанні
арипіпразолу
можуть розвиватися
реакції
гіперчутливості,
які характеризуються
алергічними
симптомами (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Збільшення
маси тіла: у
пацієнтів, із
шизофренією
і біполярною
манією часто
спостерігається
збільшення
маси тіла
внаслідок
супутніх
захворювань,
застосування
нейролептиків,
які, як
відомо, спричиняють
збільшення
маси тіла, а
також
відсутності
здорового
способу
життя; це
явище може призвести
до серйозних
ускладнень.
При лікуванні
арипіпразолом
випадки
збільшення
маси тіла, як
правило,
спостерігалися
у пацієнтів
зі значними
факторами
ризику,
такими як
діабет,
порушення з
боку
щитовидної
залози або аденома
гіпофіза в
анамнезі.

У
дослідженнях
з участю
пацієнтів
підліткового
віку, з біполярною
манією, було
відзначено
підвищення маси
тіла на тлі
лікування
арипіпразолом
через 4 тижні
терапії.
Необхідно
контролювати
масу тіла у
підлітків з
біполярною
манією. При
істотному
підвищенні
маси тіла
може бути
показано
зниження
дози (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Дисфагія:
нейролептики,
включаючно з
арипіпразолом,
можуть
спричиняти
порушення
моторики стравоходу
і аспірацію
вмісту
шлунка. Арипіпразол
та інші
нейролептики
слід з обережністю
застосовувати
пацієнтам із
підвищеним
ризиком аспіраційної
пневмонії.

Патологічна
схильність
до азартних
ігор: пацієнти
можуть
відчувати
посилення
випадків
патологічної
схильності,
особливо до
азартних
ігор, і
нездатність
контролювати
ці напади під
час прийому
арипіпразолу.
Також
повідомляли
про
гіперсексуальність,
непереборний
потяг до
покупок,
переїдання
або
неконтрольований
потяг до
вживання їжі
та інші розлади
імпульсивної
та
компульсивної
поведінки.
Важливо, щоб
лікарі
повідомляли
пацієнтам
про розвиток
нових або  вищезазначених
розладів при
лікуванні
арипіпразолом.
Слід
зазначити, що
симптоми імпульсного
контролю
можуть бути
пов’язані з
основним
розладом;
однак іноді
повідомляли
про
припинення
спонукань
при
зменшенні дози
препарату
або при
припиненні
лікування. Розлади
імпульсного
контролю
можуть
нанести
шкоду
пацієнту та
іншим людям,
якщо вони не
визначені.
Якщо у
пацієнта
розвинуться
такі
схильності під
час прийому
арипіпразолу,
необхідно вирішити
питання про
зменшення
дози або припинення
лікування.

Лактоза:
препарат Арипікад
містить
лактозу.
Пацієнтам із
рідкісними спадковими
порушеннями,
такими як
непереносимість
галактози, непереносимістю
лактази або
порушення
всмоктування
глюкози-галактози,
не слід
приймати цей
лікарський
засіб.

Пацієнти
із супутнім
захворюванням
СДУГ (синдром
дефіциту
уваги і
гіперактивності):
незважаючи
на високу
частоту
супутніх захворювань
біполярного
розладу I
типу і СДУГ, є
дуже
обмежені
дані з
безпеки одночасного
застосування
арипіпразолу
і
стимуляторів,
тому при
одночасному
призначенні
цих засобів
необхідна
надзвичайна
обережність.

Падіння:
арипіпразол
може спричиняти
сонливість,
ортостатичну
гіпотензію, рухову
та сенсорну
нестабільність,
що може призвести
до падіння.
Слід
дотримуватися
обережності
при
лікуванні
пацієнтів з
підвищеним
ризиком та
починати
лікування з
більш
низьких початкових
доз
(наприклад,
для
пацієнтів літнього
віку або
ослаблених
пацієнтів).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Відсутні
адекватні і
добре
контрольовані
дослідження
застосування
арипіпразолу
у вагітних
жінок.
Повідомляли
про вроджені
аномалії,
проте
причинного зв'язку
з
арипіпразолом
не можна було
встановити.
Дослідження
на тваринах
не виключили
потенційний
несприятливий
вплив на внутрішньоутробний
розвиток.
Пацієнтам слід
рекомендувати
попереджати
свого лікаря,
якщо вони
завагітніли
або мають
намір
завагітніти
під час
лікування
арипіпразолом.
У зв'язку з
недостатньою
інформацією
щодо безпеки
у людей і
проблемами,
виявленими
репродуктивними
дослідженнями
на тваринах,
цей препарат
не слід
застосовувати
при
вагітності,
якщо тільки
очікувана
користь
чітко
виправдовує
потенційний
ризик для
плода.

У
новонароджених,
матері яких
приймали антипсихотичні
засоби
(включаючи
арипіпразол)
протягом ІІІ
триместру
вагітності,
існує ризик
виникнення
побічних
реакцій,
включаючи
екстрапірамідні
симптоми
та/або
синдром
відміни, які
можуть бути
різними за
тяжкістю і
тривалістю.
Відомо про
випадки збудження,
гіпертонії,
гіпотонії, тремору,
сонливості,
респіраторного
дистресу або розладів
при
годуванні. Отже, необхідно ретельно наглядати за станом
таких
новонароджених.

Період
годування
груддю.

Арипіпразол проникає у грудне молоко.
Необхідно
прийняти
рішення щодо
припинення
годування
груддю або
припинення/утримання
від терапії
арипіпразолом
з
урахуванням
користі
грудного годування
для дитини та
переваги
терапії для жінки.

Фертильність.

Відповідно
до даних
дослідження
репродуктивної
токсичності
арипіпразол
не впливає на
фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Арипіпразол
має
незначний
або помірний
вплив на
здатність
керування
автотранспортом
або іншими
механізмами
у зв’язку з
потенційним
впливом на
нервову
систему та органи
зору та
проявом
побічних
реакцій, таких
як седація,
сонливість,
непритомність,
розмитість
зору,
диплопія
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі

Шизофренія:
рекомендована
початкова
доза
препарату Арипікад
становить 10
або

15 мг/добу з
підтримуючою
дозою 15
мг/добу один раз
на добу
незалежно від
прийому їжі.

Препарат Арипікад
ефективний у
діапазоні
дозування
від 10 до 30
мг/добу.
Покращена
ефективність
у дозах, що
перевищують
добову дозу 15
мг, не була
продемонстрована,
хоча для
окремих пацієнтів
більш високі
дози можуть
бути корисними.
Максимальна
добова доза
не повинна
перевищувати
30 мг.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I
типу: рекомендована
початкова
доза
препарату Арипікад
становить 15
мг один раз
на добу
незалежно від
прийому їжі в
якості
монотерапії
або комбінованої
терапії (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Для окремих
пацієнтів
можуть бути
корисними
більш високі
дози.
Максимальна
добова доза
не повинна
перевищувати
30 мг.

Запобігання
новим
маніакальним
епізодам при
біполярному
розладі I
типу: для
запобігання
рецидивів
маніакальних
епізодів у
пацієнтів,
які отримують
арипіпразол у
якості
монотерапії
або
комбінованої
терапії,
терапію
продовжують
у тій самій
дозі. Коригування
добової дози,
в тому числі
зниження
дози, слід
розглядати
на основі
клінічного
стану.

Печінкова
недостатність

Пацієнтам із
легкою або
помірною
печінковою
недостатністю
корекція
дозування не
потрібна. Для
пацієнтів із
тяжкою
печінковою
недостатністю
наявних
даних
недостатньо
для
встановлення
рекомендацій.
У таких
пацієнтів
дозування повинно
здійснюватися
з
обережністю.
Однак
максимальну
добову дозу 30
мг у
пацієнтів із
тяжкою
печінковою
недостатністю
слід застосовувати
з
обережністю
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Ниркова
недостатність

Пацієнтам з
нирковою
недостатністю
корекція
дозування не
потрібна.

Пацієнти
літнього
віку

Ефективність
препарату Арипікад
при
лікуванні
шизофренії
та
біполярного розладу
I типу у
пацієнтів
віком від 65
років не
встановлена.
Завдяки
більшій чутливості
цієї групи
пацієнтів
при
наявності
клінічних
факторів
слід розглянути
зменшення
початкової
дози (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Стать

Пацієнти
жіночої
статі не
потребують
корекції
дозування
порівняно з
пацієнтами чоловічої
статі (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Куріння

Відповідно
до
метаболічного
шляху
арипіпразолу,
корекція
дози для курців
не потрібна
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Коригування
дози
внаслідок
взаємодії

При
одночасному
призначенні
з арипіпразолом
сильнодіючих
інгібіторів
CYP3A4 або CYP2D6 дозу
арипіпразолу
потрібно
зменшити. Після
відміни в
складі
комбінованої
терапії інгібітора
CYP3A4 або CYP2D6 дозу
арипіпразолу
необхідно
збільшити (див.
розділ «Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

При
одночасному
застосуванні
з
арипіпразолом
сильнодіючих
індукторів CYP3A4
дозу
арипіпразолу
потрібно
збільшити. Після
відміни у
складі
комбінованої
терапії
індуктора CYP3A4
дозу
арипіпразолу
необхідно
зменшити до рекомендованої
дози (див.
розділ «Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Діти.

Безпеку
та
ефективність
застосування
арипіпразолу
дітям не
вивчали.

Передозування.

У
дорослих
пацієнтів
описано
випадки навмисного
або
випадкового
гострого
передозування
арипіпразолом,
дозами до 1260 мг
без подальшого
летального
наслідку.
Потенційно
важливими з
медичної
точки зору
симптомами,
що
спостерігалися,
були
летаргія, підвищений
артеріальний
тиск,
сонливість,
тахікардія,
нудота, блювання
і діарея.

Окрім
цього, були
отримані
дані про
випадкове
передозування
винятково
арипіпразолом
(у дозі до 195 мг)
у дітей, що не
мало
летального
наслідку.
Потенційно
важливими з
медичної
точки зору
симптомами,
що
спостерігалися,
були
сонливість,
короткочасна
втрата
свідомості
та екстрапірамідні
симптоми.

Лікування
передозування
повинно
включати
підтримуючу терапію,
забезпечення
прохідності
дихальних
шляхів,
оксигенотерапію,
штучну вентиляцію
легень, а
також
контроль
симптомів. Слід
брати до
уваги
можливість
передозування
чисельними
лікарськими
засобами.
Через це
необхідно
негайно
розпочати
контроль
стану серцево-судинної
системи, що
повинен
включати постійний
моніторинг
ЕКГ для
виявлення можливих
аритмій.

Після
підтвердженого
або
імовірного
передозування
арипіпразолом
необхідний
ретельний
медичний
нагляд і
контроль за станом
пацієнта до
його
відновлення.

Активоване
вугілля (50 г), що
застосовувалося
через 1
годину після
прийому
арипіпразолу,
знижувало
показник Cmax
арипіпразолу
приблизно на
41 %, а показник AUC
– приблизно
на 51 %, що вказує
на можливу
ефективність
активованого
вугілля в
лікуванні
передозування.

Хоча
інформація
про вплив
гемодіалізу
на лікування
передозування
арипіпразолом
відсутня,
малоймовірно,
щоб
гемодіаліз
міг бути
корисним у
лікуванні
передозування,
оскільки
арипіпразол
значною мірою
зв'язується з
білками
плазми крові.

Побічні
реакції.

Короткий
огляд
профілю
безпеки.

Найчастішими побічними реакціями
були акатизія і нудота.
Кожен із
зазначених
симптомів виникав
більш ніж у 3 %
пацієнтів, які
приймали  арипіпразол
перорально.

Перелік
побічних
реакцій.

Всі
побічні
реакції
приведено за
системою
класів та
органів та
частотою: дуже часті (≥1/10), часті (≥
1/100 –  <
1/10), нечасті (≥ 1/1000
– < 1/100),
поодинокі (≥
1/10000– < 1/1000),
рідкісні (< 1/10000),
частота
невідома (не
можуть
бути оцінені
за наявними даними).
У рамках
кожної групи
частоти
побічні
реакції
приведено у
порядку
зменшення проявів.

Частота
побічних
реакцій,
зареєстрованих
у
постмаркетинговий
період
застосування,
не може бути
оцінена,
оскільки
вони отримані
зі
спонтанних
звітів, тому частота
цих побічних
реакцій
класифікується
як невідома.

Клас
систем
органів

Часті

Нечасті

Частота
невідома

З боку крові
та
лімфатичної системи

Лейкопенія, нейтропенія,

тромбоцитопенія

З боку імунної
системи

Алергічні реакції
(наприклад анафілактичні реакції; ангіоневротичний набряк,
включно з набряком
язика;
набряк  язика,  набряк
обличчя, свербіж
або
кропив’янка)

З боку ендокринної
системи

Гіперпролакти-немія

Діабетична гіперосмолярна
кома, діабетичний кетоацидоз

З боку обміну
речовин і харчування

Цукровий діабет

Гіперглікемія

Гіпонатріємія,

анорексія

З боку психіки

Безсоння,

неспокій,
збудження

Депресія,

гіперсексуальність

Спроби суїциду,

суїцидальне мислення і
завершене самогубство
(див. розділ
«Особливості
застосування»),

патологічна
пристрасть до
азартних
ігор,
розлади
імпульсного
контролю,
компульсивне
переїдання,
непереборний
потяг до покупок,
періоманія,

агресивність,

збудження,

нервозність

З боку нервової
системи

Акатизія,  екстрапі-рамідні
порушення, тремор,  головний
біль, седативний
ефект,  сонливість, запаморочення

Пізня
дискінезія,

дистонія,
синдром
неспокійних
ніг

Злоякісний нейролептичнийсиндром
(ЗНС),

великий судомний напад, серотоніновий синдром,

порушення
мовлення

З боку органів зору

Розмитість поля
зору

Диплопія

З боку
серця

Тахікардія

Раптовий летальний
наслідок,

піруетна шлуночкова
тахікардія,

шлуночкова
аритмія,

зупинка серцевої діяльності, брадикардія

З боку судин

Ортостатична
гіпотензія

Венозна тромбоемболія
(включаючи легеневу
емболію та тромбоз
глибоких вен),
гіпертензія,

синкопе

З боку дихальної
системи, органів
грудної клітки та
середостіння

Гикавка

Аспіраційна пневмонія,
ларингоспазм,

ротоглотковий спазм

З боку травної
системи

Запор, диспепсія, нудота, надмірне
слиновиділення,

блювання

Панкреатит,  дисфагія,
діарея, дискомфорт у
ділянці шлунково-кишкового тракту

З боку печінки і жовчовивідних
шляхів

Печінкова
недостатність,
гепатит, жовтяниця

З боку шкіри і підшкірних тканин

Висип,

реакції фоточутливості,

алопеція,

посилене потовиділення,

лікарські
реакції з
еозинофілією
та системними
симптомами
(DRESS)

З боку скелетно-м’язової та сполучної тканин

Рабдоміоліз

міалгія,

ригідність м’язів

З боку нирок і сечовивідних шляхів

Нетримання сечі,

затримка сечовипускання

Вагітність,

післяпологові  і перинатальні стани

Синдром відміни препаратув
новонароджених
(див. розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»)

З боку статевих
органів та
молочних залоз

Пріапізм

Ускладнення
загального характеру і
реакції у місці
введення

Втома

Порушення температурної
регуляції (наприклад гіпотер-мія,
пірексія),

біль у
грудній
клітці,

периферичний набряк

Лабораторні
дослідження

Підвищення рівня глюкози
крові, підвищення рівня
глікозильованого
гемоглобіну,
коливання рівня
глюкози крові,

підвищення рівня
креатинфосфокінази,
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ),
підвищення
рівня
аспартатамінотрансферази
(АСТ),  підвищення
рівня
гамма-глутамілтрансферази
(ГГТ),
підвищення
рівня
лужної
фосфатази,
подовження інтервалу QT, зниження маси
тіла,

збільшення маси
тіла

Опис
окремих
побічних
реакцій

Дорослі

Екстрапірамідні
симптоми
(ЕПС)

Шизофренія: у
52-тижневому
контрольованому
дослідженні
у пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол, частота
розвитку ЕПС,
включаючи
паркінсонізм,
акатизію,
дистонію та
дискінезію,
була нижчою (25,7
%) порівняно з
пацієнтами,
які
отримували
галоперидол
(57,3 %). У
тривалому 26-тижневому
плацебо-контрольованому
дослідженні
частота ЕПС
була 19 % для
пацієнтів, які
лікувалися
арипіпразолом,
та 13,1 % для
пацієнтів,
які
отримували
плацебо. В іншому
26-тижневому
контрольованому
дослідженні
частота ЕПС
була 14,8 % для
пацієнтів, які
отримували
лікування
арипіпразолом,
і 15,1 % для
пацієнтів,
які
отримували
лікування оланзапіном.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I
типу: у
контрольованому
12-тижневому
дослідженні
частота ЕПС
становила 23,5 %
для
пацієнтів, які
лікувалися
арипіпразолом,
і 53,3 % для пацієнтів,
які
отримували
галоперидол. В
іншому 12-тижневому
дослідженні
частота
виникнення
ЕПС
становила 26,6 %
для
пацієнтів,
які отримували
арипіпразол,
і

17,6 % для
пацієнтів,
які
отримували
літій. У довготривалій
26-тижневій
фазі
тестування
плацебо-контрольованого
дослідження
частота ЕПС
становила 18,2 %
для
пацієнтів,
які отримували
арипіпразол,
і 15,7 % для
пацієнтів,
які
отримували
плацебо.

Акатизія

У
плацебо-контрольованих
дослідженнях
частота
акатизії у
пацієнтів з
біполярним розладом
становила 12,1 %
при
лікуванні
арипіпразолом
та 3,2 % в групі
плацебо. У
пацієнтів, які
страждають
на
шизофренію,
частота
акатизії
становила 6,2 % при
застосуванні
арипіпразолу
та 3,0 % в групі
плацебо.

Дистонія

Ефект
класу
лікарських
засобів: у
вразливих
пацієнтів
протягом
перших
кількох днів
лікування
можуть
виникати
симптоми дистонії,
тривалі
аномальні
скорочення
груп
м’язів. Симптоми
дистонії
включають:
спазм м’язів
шиї, іноді
прогресуючи
до напруження
горла,
утруднене
ковтання,
утруднене
дихання
та/або
висовування
язика. Хоча
ці симптоми
можуть
проявлятися
при низьких
дозах, вони
виникають
частіше і з
більшою
вираженістю
при більш
високих дозах
антипсихотичних
лікарських
засобів першого
покоління. Підвищений
ризик виникнення
гострої
дистонії
спостерігається
у чоловіків
та у молодших
вікових
групах.

Пролактин

У
клінічних
випробуваннях
за
затвердженими
показаннями
та протягом
післяреєстраційного
періоду
спостерігали
як
збільшення, так
і зниження
рівня
пролактину в
сироватці
крові
порівняно з
його
початковим
рівнем.

Лабораторні
параметри

Порівняння
лабораторних
параметрів
(включаючи
ліпідний
спектр) у
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол
і плацебо, не
виявило
потенційно
клінічно
значущих
відмінностей. Підвищення
рівня КФК (креатинфосфокінази),
у більшості
випадків
минуще і
безсимптомне,
спостерігалося
у 3,5 % пацієнтів,
які приймали
арипіпразол, у
групі плацебо
цей показник
становив 2,0 %.

Патологічна
схильність
до азартних
ігор та інші
порушення
контролю
імпульсної
поведінки

Пацієнти,
які
приймають
арипіпразол,
можуть
відчувати
патологічну
схильність
до азартних
ігор,
підвищення статевого
потягу
(гіперсексуальність),
схильність
до
компульсивних
покупок і
компульсивного
переїдання.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Звітність
про
передбачувані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
продовжувати
моніторинг
балансу
користь/ризик
лікарського
засобу.
Інформацію
про будь-які
передбачувані
побічні
реакції слід
подавати
відповідно
до вимог
законодавства.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері, по 3
або 10
блістерів у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Каділа
Фармасьютикалз
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та адреса
місця
провадження його
діяльності.

1389,
Трасад Роуд,
Дхолка – 382 225,
Ахмедабад,
Гуджарат,
Індія.