ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ЦЕФАЗОЛІН
500

ЦЕФАЗОЛІН
1000

(CEFAZOLIN 500)

(CEFAZOLIN 1000)

Склад:

діюча
речовина: цефазолін;

1 флакон
містить цефазоліну
у вигляді цефазоліну
натрію 0,5 г або
1 г.

1 комплект
для
приготування
розчину для
внутрішньом’язових
та
внутрішньовенних
ін’єкцій
містить:

1 флакон:
цефазолін (у
вигляді цефазоліну
натрію) —
0,5 г або 1 г.

1 ампула 5 мл
або 10 мл
розчинника:
вода для
ін’єкцій.

Лікарська
форма.
Порошок для
розчину для
ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: кристалічний
порошок або
маса білого
або майже
білого
кольору.

Розчинник:
вода для
ін’єкцій,
розчинник
для парентерального
застосування.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
безбарвна
прозора
рідина.

Фармакотерапевтична
група. Протимікробні
засоби для
системного
застосування.
Цефалоспорини
першого
покоління.
Код АТХ J01D В04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Цефазолін
— напівсинтетичний
цефалоспориновий
антибіотик
першого
покоління
для
парентерального
введення.
Механізм
антимікробної
дії пов’язаний
із
пригніченням
ферменту
транспептидази,
блокадою
біосинтезу
мукопептиду
у клітинній
стінці
бактерії.
Цефазолін — антибіотик
широкого
спектра дії,
активний
відносно
багатьох
грампозитивних
та грамнегативних
мікроорганізмів.
До лікарського
засобу
чутливі
грампозитивні
мікроорганізми:
Staphylococcus aureus
(включаючи
штами, що
продукують
пеніциліназу),
Staphylococcus epidermidis
(стафілококи,
резистентні
до
метициліну, також
стійкі до
цефазоліну), ß-гемолітичні
стрептококи
групи
А та інші
штами
стрептококів
(багато
штамів ентерококів,
резистентні
до
лікарського засобу),
Streptococcus (Diplococcus) pneumoniae,
Corynebacterium diphtheria, Bacillus anthracis; а
також
грамнегативні
мікроорганізми:
Escherichia coli, Proteus mirabilis,
Klebsiella spp., Enterobacter aerogenes, Haemophilus influenzae, Neisseria
meningitidis, Neisseria gonorrhoeae, Shigella spp., Salmonella spp., treponema spp., Leptospira spp.
Більшість
індолпозитивних
штамів Proteus
(Proteus vulgaris), а також Enterobacter cloacae, Morganella morganii,
Providencia rettgeri, Serratia, Pseudomonas spp., Acinetobacter spp.,
а також
анаеробні
коки Peptococcus,
Peptostreptococcus, у тому
числі В.
fragilis,
резистентні
до
цефазоліну.
Рикетсії,
віруси, гриби
та
найпростіші
стійкі до дії
лікарського
засобу.

Граничні
значення при
визначенні
чутливості.
Граничні
значення для
мінімальної
інгібуючої
концентрації,
визначені
Європейським
комітетом з
тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST):

Патоген

Метод
розведень
(мінімальна
інгібуюча
концентрація,
мг/л)

Чутливий

Резистентний

E.coli (інфекції,
що походять
із
сечовивідних
шляхів)

≤ 0.0011

> 41

Klebsiella spp. (крім K.
aerogenes) (інфекції,
що походять
із
сечовивідних
шляхів)

≤ 0.0011

> 41

Staphylococcus
spp.

Примітка
2.

Примітка
2.

Streptococcus
groups A, B, C and G

Примітка
3.

Примітка
3.

Streptococci групи
Viridans

Недостатньо
доказів

Недостатньо
доказів

1. Ізоляти,
чутливі до
цефадроксилу
та/або цефалексину,
можуть бути
зареєстровані
як «чутливі,
підвищений
вплив» (I) до
цефазоліну.

2. Чутливість
стафілококів
до
цефалоспоринів
визначається
за
чутливістю
до цефокситину,
за винятком
цефіксиму,
цефтазидиму, цефтазидим-авібактаму,
цефтібутену
та цефтолозан-тазобактаму,
які не мають
граничних
значень і не
повинні
використовуватися
для
лікування
стафілококових
інфекцій. Для
препаратів,
що приймаються
перорально,
слід
забезпечити
достатню
концентрацію
у вогнищі
інфекції.
Якщо для
метицилін-чутливих
стафілококів
повідомляється
про чутливість
до
цефотаксиму
та
цефтріаксону,
вони повинні
бути
зареєстровані
як «чутливі,
підвищений
вплив» (I).
Деякі
метицилін-резистентні
штами S. aureus
чутливі до
цефтароліну
та
цефтобіпролу.

3. Чутливість
стрептококів
груп A, B, C і G до
цефалоспоринів
визначається
за
чутливістю
до бензилпеніциліну.

Фармакокінетика.

При
внутрішньом’язовому
введенні
лікарський
засіб швидко
всмоктується;
близько 90 %
введеної
дози зв’язується
з білками
плазми крові.
Максимальна
концентрація
у крові при
внутрішньом’язовому
введенні
спостерігається
через 1 годину
після ін’єкції
та становить 37–64 мкг/мл.
При
внутрішньовенному
застосуванні
максимальна
концентрація
лікарського
засобу
визначається
одразу після
введення і
становить 185 мкг/мл.

Терапевтична
концентрація
у крові триває
8–12 годин.
Лікарський
засіб добре
проникає у тканини
і рідини
організму,
проникає
через запалену
синовіальну
оболонку у
суглоби та у
черевну
порожнину.
Цефазолін
легко проникає
крізь
плацентарний
бар’єр.
Лікарський
засіб у
незначній
кількості
метаболізується
у печінці та
виділяється
із жовчю.
Значна
частина
введеної
дози лікарського
засобу
(близько 60–90 %)
екскретується
у перші 6
годин (через 24 години
— 70–95 %). Цефазолін
виводиться у
незміненому
вигляді з
сечею. Незначна
кількість
лікарського
засобу може
проникати у
грудне
молоко.

Період
напіввиведення
— близько 2 годин
після
внутрішньом’язового
введення,
1,8 години — після
внутрішньовенного
введення. При
порушенні
функції
нирок період
напіввиведення
становить 3–42 години.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекційно-запальні
захворювання,
спричинені
чутливими до
цефазоліну
мікроорганізмами:

– інфекції
дихальних
шляхів;

– інфекції
сечостатевої
системи;

– інфекції
шкіри та м’яких
тканин;

– інфекції
кісток і
суглобів;

– сепсис;

– ендокардит;

– інфекції
жовчовивідних
шляхів.

Профілактика
хірургічних
інфекцій.

Протипоказання.
Підвищена
чутливість
до
антибіотиків
цефалоспоринового
ряду та інших
β-лактамних
антибіотиків.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

При
одночасному
застосуванні
цефазоліну з:

пробенецидом —
уповільнюється
екскреція
цефазоліну,
що сприяє
його
кумуляції,
тривалому
підвищенню концентрації
препарату в
крові;

вітаміном K — деякі
антибіотики,
такі як
цефамандол,
цефазолін та
цефотетан,
можуть
впливати на
метаболізм
вітаміну K,
особливо у
випадку
дефіциту
вітаміну K. У таких
ситуаціях
може
потребуватися
додаткове
введення
вітаміну K;

антикоагулянтами —
підвищується
ризик
кровотечі.
При
одночасному
застосуванні
високих доз
пероральних
антикоагулянтів
(наприклад,
варфарину
або гепарину)
слід
контролювати
параметри
згортання
крові.
Повідомлялося
про велику
кількість
випадків
посилення
антикоагулянтних
ефектів у
пацієнтів,
які
отримували
антибіотики.
До факторів ризику
можна
віднести
наявність
інфекції чи
запалення,
похилий вік
та поганий
стан здоров’я
пацієнта.
Частіше ці
порушення
виникають при
застосуванні
таких
антибіотиків,
як фторхінолони,
макроліди, ко-тримоксазол
та деякі
цефалоспорини;

нефротоксичними
препаратами — не
можна
виключати
нефротоксичний
ефект антибіотиків
(наприклад,
аміноглікозидів,
колістину,
поліміксину В),
йодних
контрастних
речовин,
органоплатинів,
метотрексату
у високих
дозах, деяких
противірусних
препаратів
(наприклад,
ацикловіру,
фоскарнету),
пентамідину,
циклоспорину,
такролімусу
і діуретиків
(наприклад,
фуросеміду).
Якщо ці
лікарські
засоби застосовуються
одночасно з
цефазоліном,
слід
ретельно
контролювати
параметри
функції
нирок.
Порушується
функція
нирок внаслідок
блокади
канальцевої
секреції цефазоліну
—
в такому разі
дозу
препарату
слід знизити і
протягом
лікування
контролювати
вміст азоту
сечовини і
креатиніну в
крові;

етанолом
—
можливі
дисульфірамоподібні
реакції.

Не слід
застосовувати
цефазолін
разом з антибактеріальними
препаратами,
що мають бактеріостатичний
механізм дії
(тетрацикліни,
сульфаніламіди,
еритроміцин,
хлорамфенікол).
Подібно до
інших
антибіотиків,
цефазолін
може
знижувати
терапевтичний
ефект БЦЖ-вакцини,
вакцини
проти тифу,
тому така комбінація
не
рекомендується.
Слід
дотримуватися
інтервалу не
менше
24 години між
застосуванням
останньої
дози
антибіотика
і живої
вакцини.

Цефазолін
може
знижувати
ефективність
пероральних
контрацептивів.
З цієї
причини під
час
лікування
цефазоліном
рекомендується
застосовувати
додаткові
методи
контрацепції.

Особливості
застосування.

Перед
початком
кожного
нового курсу
лікування
цефазоліном
слід
встановити,
чи були у
пацієнта в
минулому
реакції
гіперчутливості
до
цефазоліну,
цефалоспоринів,
пеніцилінів,
інших
β-лактамних
антибіотиків,
інших
лікарських
засобів. Як і
при
застосуванні
інших β-лактамних
антибактеріальних
засобів, повідомлялося
про важкі
реакції
гіперчутливості,
в окремих
випадках із
летальним
наслідком.

Існує
імовірність
перехресних
алергічних
реакцій між
пеніцилінами
і цефалоспоринами.
Повідомлялося
про тяжкі
реакції гіперчутливості
(включаючи
анафілаксію).

Антибіотики
слід
обережно
призначати
пацієнтам, в
анамнезі
яких є
будь-які
форми алергічних
реакцій,
особливо на
лікарські засоби.

Як
і при застосуванні
інших
цефалоспоринів,
не можна
виключати
можливість
тяжких
гострих алергічних
реакцій, у
тому числі
анафілактичного
шоку — навіть
якщо у
докладному
анамнезі
немає відповідних
даних. При
розвитку
таких реакцій
необхідно
вводити
адреналін
(епінефрин),
глюкокортикоїди
та проводити
інші невідкладні
заходи.

У
пацієнтів,
які
отримували
цефазолін,
були
зареєстровані
випадки
синдрому
Коуніса.
Синдром
Коуніса — це
симптоми з
боку серцево-судинної
системи, що
виникають як
наслідок
алергічної
реакції або реакції
гіперчутливості,
пов’язаної
зі звуженням
коронарних
артерій, що
потенційно
може
призвести до
інфаркту
міокарда.

Цефалоспорини
можуть
абсорбуватись
на поверхні
мембран
еритроцитів
і взаємодіяти
з антитілами,
спрямованими
проти препарату.
Це може
спричиняти
псевдопозитивний
результат
тесту Кумбса
(наприклад, у
дітей, матері
яких
лікувалися
цефазоліном)
і дуже рідко —
розвиток
гемолітичної
анемії. При
такій реакції
може
виникати
перехресна
реактивність
з
пеніцилінами.

Лікування
антибактеріальними
препаратами,
особливо при
тяжких
захворюваннях,
у людей
літнього
віку, а також
у ослаблених пацієнтів,
дітей, може
призвести до
виникнення
антибіотикасоційованої
діареї, колітів,
у тому числі
псевдомембранозного
коліту.
Ступінь
прояву
псевдомембранозного
коліту може
коливатися
від легкого
до такого, що
загрожує
життю, тому
важливо
розглядати
цей діагноз в
усіх
пацієнтів, у
яких під час
або після
застосування
цефазоліну
виникла
діарея.
Застосування
цефазоліну
необхідно
припинити у
разі тяжкого проносу
та/або проносу
з домішками
крові і
провести
відповідну
терапію.

Прийом
засобів, що
інгібують
перистальтику,
протипоказаний.
За
відсутності
необхідного
лікування
може
розвинутися
токсичний
мегаколон,
перитоніт,
шок.

Слід
з
обережністю
призначати
пацієнтам, які
мають в
анамнезі
захворювання
травного
тракту,
особливо
коліт.
Тривале
застосування
антибактеріальних
препаратів
може
призводити
до
надмірного
росту
нечутливих
мікроорганізмів,
грибків та
розвитку суперінфекції,
що потребує
вжиття
відповідних
заходів.

З
обережністю
слід
призначати
хворим із
порушеннями
функції
нирок, а
також хворим
на епілепсію
або при
порушеннях
діяльності
центральної
нервової
системи.
Лікування
пацієнтів із
порушенням
функції
нирок
проводять у
стаціонарі,
добову дозу
слід знизити
або збільшити
інтервал між
введеннями
лікарського
засобу для
уникнення
токсичної
дії.

У
разі
ниркової
недостатності
зі швидкістю
клубочкової
фільтрації
до 55 мл/хв
слід зважати
на
можливість
кумуляції
цефазоліну.
Хоча
цефазолін
рідко
викликає
порушення
функції
нирок, рекомендується
оцінювати
функцію
нирок, особливо
у
важкохворих
пацієнтів,
які отримують
максимальні
терапевтичні
дози, та у пацієнтів,
які також
приймають
інші
нефротоксичні
лікарські
засоби, такі
як аміноглікозиди
або
сильнодіючі
діуретики
(наприклад,
фуросемід).
Застосування
високих доз
цефазоліну
пацієнтам із
нирковою
недостатністю
пов᾽язано з
ризиком
розвитку
судом.

Корекція
дози для
пацієнтів
геріатричної
групи з
нормальною
функцією
нирок не потрібна.

Інтратекальне
введення
препарату не
рекомендується.
Були
повідомлення
про тяжкі
токсичні
реакції з
боку
центральної
нервової
системи, у тому
числі судоми
при
застосуванні
саме такого
шляху
введення
препарату, а
також при перевищенні
доз
препарату на
тлі ниркової дисфункції.

Порушення
згортання
крові можуть
виникати в
поодиноких
випадках під
час лікування
цефазоліном.
При
тривалому
лікуванні препаратом
рекомендується
регулярно
контролювати
картину
крові,
показники
функціонального
стану
печінки та
нирок.

У
пацієнтів із
порушенням
синтезу або
недостатністю
вітаміну K
(наприклад, у
разі
наявності
хронічних
захворювань
печінки,
нирок, у
літніх
пацієнтів, у
разі
тривалої
антибіотикотерапії),
при тривалій
терапії
антикоагулянтами,
що передувала
призначенню
цефазоліну,
слід контролювати
протромбіновий
час.

Порушення
згортання
крові також
можуть бути
пов’язані з
супутніми
захворюваннями
(наприклад,
гемофілією,
виразкою
шлунка або
дванадцятипалої
кишки), що
викликають
або
посилюють
кровотечу. У
пацієнтів із
вищезгаданими
захворюваннями
слід
контролювати
згортання крові.
Якщо
показники
згортання
крові погіршуються,
слід
призначати
вітамін K (10 мг на
тиждень).

Результати
лабораторних
досліджень
для виявлення
глюкози в
сечі,
проведені за
допомогою
розчину
Бенедикта
або Фелінга,
можуть бути
помилково
позитивними
у пацієнтів,
які отримують
цефазолін.
Цефазолін не
впливає на
результати
ферментативних
тестів, які
використовуються
для
вимірювання
глюкози в
сечі.
Результати
прямих та
непрямих тестів
Кумбса також
можуть бути
помилково позитивними,
наприклад у
новонароджених,
матері яких
отримували
цефалоспорини.

Натрій.
Лікарський
засіб
містить
натрій, що
необхідно
враховувати,
якщо пацієнт
дотримується
дієти з
контрольованим
вмістом натрію.

Для
використання
придатні
тільки
прозорі
свіжоприготовані
розчини
лікарського засобу.
Розчин цефазоліну
не можна
змішувати в
одному
об’ємі з
іншими
антибіотиками.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Не
слід
призначати
цефазолін у
період вагітності.

У разі
необхідності
застосування
лікарського
засобу
годування
груддю слід
припинити.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами. Поки
не буде з’ясована
індивідуальна
реакція
пацієнта на
лікарський
засіб, слід
утримуватися
від
керування
автотранспортом
або роботи з іншими
механізмами,
враховуючи,
що під час
лікування
можуть
спостерігатися
такі
порушення з
боку
нервової системи, як
запаморочення,
судоми.

Спосіб
застосування
та дози.

Цефазолін
вводити
внутрішньом’язово
та
внутрішньовенно
(краплинно та
струминно).
Цефазолін не
можна
вводити
інтратекально!

Приготування
розчинів для
ін’єкцій та
інфузій

Для
внутрішньом’язового
введення вміст
флакона 500 мг (1000 мг)
розчинити у 2–3 мл
(4–5 мл) 0,9 %
розчину
натрію
хлориду або
стерильної
води для ін’єкцій,
ретельно
струшуючи до
повного розчинення.
Вводити
глибоко у
верхній
зовнішній
квадрант
великого
сідничного м’яза.

Для внутрішньовенного
струминного
введення разову
дозу
лікарського
засобу
розчинити у
10 мл 0,9 %
розчину
натрію
хлориду або
стерильної
води для ін’єкцій
та повільно
вводити
протягом 3–5 хвилин.

При
внутрішньовенному
краплинному
введенні 500 мг
або 1000 мг
лікарського
засобу розчинити
у 50–100 мл води
для ін’єкцій
або 0,9 %
розчину
натрію
хлориду, або
в одному з таких
розчинів: 5 %
розчин
глюкози, 10 %
розчин
глюкози, 5 %
розчин
глюкози у
розчині
лактату натрію
для інфузій, 0,9 %
розчин
натрію
хлориду з 5 % розчином
глюкози для
внутрішньовенної
інфузії, 0,45 %
розчин
натрію
хлориду з 5 % розчином
глюкози для
внутрішньовенної
інфузії, 5 % розчин
лактату
натрію або 10 % розчин
інвертованого
цукру у воді
для ін’єкцій,
розчин
Рінгера для
ін’єкцій з
лактатом або
без лактату;
введення здійснювати
протягом 20–30 хвилин
(швидкість
введення —
60–80 крапель/хв).
Під час
розведення
флакони енергійно
струшувати
до повного
розчинення. Добові
дози при
внутрішньовенному
введенні
залишаються
такими ж, як і
для
внутрішньом’язового
введення.

Дозування. Середня
добова доза
цефазоліну
для дорослих
зазвичай
становить 1–4 г,
максимальна
добова доза — 6 г.
Разова доза
для дорослих
при
інфекціях,
спричинених
грампозитивними
мікроорганізмами,
становить 0,25–0,5 г
кожні 8 годин.

При
інфекціях
дихальних
шляхів
середньої
тяжкості,
спричинених
пневмококами,
і інфекціях
сечостатевої
системи
препарат
призначають
по 1 г кожні
12 годин.

При
захворюваннях,
викликаних
чутливими
грамнегативними
мікроорганізмами,
препарат
призначають
по 0,5–1 г кожні 6–8 годин.

При
тяжких
інфекційних
захворюваннях
(сепсис,
ендокардит,
перитоніт,
деструктивна
пневмонія,
гострий
гематогенний
остеомієліт,
ускладнені
урологічні
інфекції)
призначають
по 1–1,5 г з
інтервалом
між
введеннями 6–8 годин.

Для
профілактики
післяопераційних
інфекційних
ускладнень у
дорослих
рекомендується
вводити
цефазолін
внутрішньом’язово
або
внутрішньовенно:

– у
дозі 1 г за 0,5–1 годину
до початку
хірургічного
втручання;

– при
тривалих
операціях
(2 години і
більше) —
додатково 0,5–1 г
у процесі
операції;

– після
операції — у
дозі 0,5–1 г
кожні
6–8 годин
протягом
перших
24 годин.

У
деяких
випадках
(наприклад,
операції на відкритому
серці,
протезування
суглобів) профілактичне
застосування
цефазоліну може
тривати
3–5 днів після
операції.

Дітям
віком від
1 місяця лікарський
засіб
призначають
у дозі 20–50 мг/кг
на добу,
розподіленій
на 3–4 введення,
при тяжких
інфекціях
вводять 90–100 мг/кг
на добу
(максимальна
доза).
Середня
тривалість
лікування
препаратом — 7–10 діб.

Дорослим
пацієнтам із
порушенням
функції
нирок
спочатку
вводити
препарат у
дозі 0,5 г, після
чого
коригувати
схему
лікування,
зменшуючи
дозу
препарату і
збільшуючи
інтервали
між
введеннями
згідно з
рекомендаціями,
наведеними
нижче.

При
кліренсі
креатиніну
та
концентрації
креатиніну
сироватки
крові
відповідно:

– більше
55 мл/хв та
менше 1,5 мг % —
корекція
дози не
потрібна;

– 35–54 мл/хв
та 1,6–3 мг % — разова
доза не
змінюється,
але інтервал
між
введеннями
повинен
становити не
менше 8 годин;

– 11–34 мл/хв
та 3,1–4,5 мг % — разову
стандартну
дозу слід
зменшити в 2 рази,
інтервал між
введеннями
становить 12 годин;

– менше
10 мл/хв та
більше 4,6 мг % —
призначають
половину
терапевтичної
дози кожні 12–18 годин.

При
порушенні
функції
нирок у дітей
спочатку
вводять
звичайну
разову дозу
препарату,
потім
наступні
дози
коригують з урахуванням
ступеня
ниркової
недостатності.

Дітям із
помірним
порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну 40–70 мл/хв)
призначають
60 % добової
дози
препарату
2 рази на добу
кожні 12 годин;

при
кліренсі
креатиніну 20–40 мл/хв — 25 %
добової дози
2 рази на добу
кожні
12 годин;

при
значному
порушенні
функції
нирок (кліренс
креатиніну 5–20 мл/хв)
— 10 %
середньої
добової дози
кожні
24 години. Усі
рекомендовані
дози
призначають
після початкової
ударної дози.
Тривалість
лікування у
середньому
становить 7–10 днів.

Діти. Лікарський
засіб не
застосовувати
дітям віком
до 1 місяця та
недоношеним
дітям.

Передозування.

Симптоми: запаморочення,
парестезії
та головний
біль,
можливий
розвиток
алергічних
реакцій; у
пацієнтів із
хронічною нирковою
недостатністю
можливі
нейротоксичні
явища, при
цьому
відзначається
підвищена
судомна
готовність,
генералізовані
судоми,
блювання і
тахікардія.
Можливі такі
відхилення
лабораторних
показників,
як
підвищення
рівня
креатиніну,
азоту сечовини
крові,
печінкових
ферментів і
білірубіну,
позитивний
тест Кумбса,
тромбоцитоз/тромбоцитопенія,
еозинофілія,
лейкопенія
та
подовження протромбінового
часу.

Лікування: припинити
застосування
лікарського
засобу, у
разі необхідності
— провести
протисудомну,
десенсибілізуючу
терапію. У
випадку
тяжкого
передозування
рекомендована
підтримуюча
терапія та моніторинг
гематологічної,
ниркової,
печінкової
функцій і
системи
коагуляції
крові до
стабілізації
стану
пацієнта.
Лікарський
засіб
виводиться з
організму
шляхом гемодіалізу;
перитонеальний
діаліз менш ефективний.

Побічні
реакції.

З боку
імунної
системи:
висипання,
свербіж,
почервоніння
шкіри, дерматит,
кропив’янка,
медикаментозна
гарячка, ангіоневротичний
набряк,
анафілактичний
шок (набряк
гортані зі
звуженням
дихальних
шляхів,
швидке
серцебиття,
задишка,
низький кров᾽яний
тиск,
набряклий
язик,
анальний
свербіж,
генітальний
свербіж,
набряк
обличчя), ексудативна
мультиформна
еритема,
синдром Стівенса
— Джонсона,
синдром
Лаєлла,
еозинофілія,
артралгія,
сироваткова
хвороба,
бронхоспазм.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:
повідомлялося
про випадки
лейкопенії,
гранулоцитопенії,
агранулоцитозу,
нейтропенії,
лейкоцитозу,
моноцитозу;
лімфопенія,
гемолітична
анемія,
апластична
анемія,
тромбоцитопенія/тромбоцитоз,
гіпопротромбінемія,
зниження
гематокриту,
збільшення
протромбінового
часу,
панцитопенія,
базофілія,
еозинофілія.
Порушення
коагуляції,
кровотечі.

З боку
дихальної
системи:
плевральний
випіт,
задишка або
дихальний дистрес,
кашель.

З боку
травного
тракту:
анорексія,
нудота,
блювання,
біль у
животі, діарея,
метеоризм,
симптоми
псевдомембранозного
коліту, які
можуть
з’явитися
під час або
після
лікування,
при
тривалому
застосуванні
може розвинутись
дисбактеріоз,
кандидамікоз
травного
тракту (у
тому числі
кандидозний
стоматит).
Якщо діарея
виникає при
антибіотикотерапії,
слід негайно
розпочати
відповідне
лікування.

З боку
гепатобіліарної
системи: у
поодиноких
випадках
спостерігалося
транзиторне
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази,
аспартатамінотрансферази
та лужної
фосфатази, γ-глутамілтрансферази,
білірубіну
та/або лактатдегідрогенази,
транзиторний
гепатит і
холестатична
жовтяниця.

З боку
сечовидільної
системи:
порушення
функції
нирок (транзиторне
підвищення
рівня азоту
сечовини в
крові,
гіперкреатинемія)
без клінічних
ознак
ниркової
недостатності.
Рідко повідомлялося
про
інтерстиціальний
нефрит та
інші
порушення
функції
нирок
(нефропатія,
некроз
сосочків
нирки,
ниркова
недостатність),
протеїнурія.

З
боку серця: частота
невідома –
синдром
Коуніса.

Судинні
розлади:
тромбофлебіти.

З боку
нервової
системи:
головний
біль,
запаморочення,
парестезії, нервозність
чи тривожні
стани,
збудження, гіперактивність,
судоми,
нав’язливі
сновидіння,
безсоння,
сонливість,
слабкість,
припливи,
помутніння
зору,
сплутаність
свідомості
та підвищення
епілептогенної
активності
мозку.

Реакції
у місці
введення: біль,
ущільнення,
набряк у
місці
ін’єкції, відзначали
випадки
розвитку
флебіту при внутрішньовенному
введенні.

Інші
побічні
ефекти:
загальна
слабкість,
нездужання,
втома, біль у
грудях,
блідість
шкіри,
тахікардія,
геморагії. У
поодиноких
випадках
можлива поява
аногенітального
свербежу,
генітального
кандидозу та
вагініту,
мікозу
порожнини рота,
мікозу
геніталій.
При
тривалому
застосуванні
може розвинутися
суперінфекція,
спричинена
стійкими до
препарату
збудниками.
Тривалий
прийом цефалоспоринів
може бути
причиною
надмірного
росту
нечутливих
бактерій,
особливо Enterobacter, Citrobacter, Pseudomonas, Enterococcus, Candida.

Позитивний
результат
тесту Кумбса.
Збільшення
рівнів
аспартатамінотрансферази,
аланінамінотрансферази,
сечовини
крові та
лужної
фосфатази
без
клінічних
ознак ураження
нирок або
печінки.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має велике
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних реакцій
та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності.

Цефазолін,
порошок
для розчину
для ін’єкцій,
— 3 роки.

Вода
для ін’єкцій
— 4 роки.

Термін
придатності
визначається
відносно
того компонента
лікарського
засобу
(порошок або
розчинник),
термін
придатності
якого
закінчується
раніше.

Умови
зберігання.

Не
потрібні
будь-які
спеціальні
умови
зберігання.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Відновлений
розчин:
зберігати
при 2–8 °C.

Несумісність.

Лікарський
засіб не слід
змішувати з
іншими
лікарськими
засобами.

Розчин
цефазоліну
не слід
змішувати з
іншими
антибіотиками
в одному
шприці або в
одній
інфузійній
системі.

Упаковка.

Для
виробника
Приватне
акціонерне
товариство
«Лекхім-Харків»:

По 0,5 г
порошку у
флаконі;

1
або 10, або
50 флаконів з
порошком у
пачках;

1 флакон
з порошком та
1 ампула з
розчинником
(Вода для
ін’єкцій по 5 мл
в ампулі) у
блістері, по 1 блістеру
у пачці;

або
1 г порошку у
флаконі;

1
або 5, або 50 флаконів
з порошком у
пачці;

1 флакон
з порошком та
1 ампула з
розчинником
(Вода для
ін’єкцій по 10 мл
в ампулі) у
блістері,
1 блістер у
пачці.

Для
виробника
ТОВ
«Лекхім-Обухів»:

По 0,5 г
порошку у
флаконі;

50 флаконів
з порошком у
пачці;

1 флакон
з порошком та
1 ампула
з
розчинником
(Вода для
ін’єкцій по 5 мл
в ампулі) в
блістері; по 1 блістеру
у пачці;

1 флакон
з порошком у
блістері: по 1 блістеру
у пачці;

5 флаконів
з порошком у
блістері; по 2 блістери
у пачці;

або
1 г порошку у
флаконі;

1 флакон
з порошком у
блістері; по 1 блістеру
у пачці;

5 флаконів
з порошком у
блістері; по 1 блістеру
у пачці;

50 флаконів
з порошком у
пачці;

1 флакон з
порошком та
1 ампула з
розчинником (Вода
для ін’єкцій
по 10 мл в
ампулі) у
блістері;
1 блістер у
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Приватне
акціонерне
товариство «Лекхім-Харків».

ТОВ «Лекхім-Обухів».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
61115, Харківська
обл., місто
Харків, вулиця
Северина
Потоцького,
будинок 36.

Україна,
08700, Київська
область,
м. Обухів,
вул. Київська,
126 А