ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛЮФІ-500

(LUFI-500)

Склад:

діюча
речовина: левофлоксацин;

1
таблетка
містить
левофлоксацину
гемігідрату
еквівалентно
левофлоксацину
500 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон, гіпромелоза,
тальк
очищений,
натрію стеарилфумарат,
поліетиленгліколь,
титану
діоксид (Е 171),
заліза оксид
жовтий (Е 172),
заліза оксид
червоний (Е 172).

Лікарська
форма.
Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: світло-рожевого
кольору
капсулоподібної
форми
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
лінією розлому
з обох боків.

Фармакотерапевтична
група.
Антибактеріальні
засоби для
системного
застосування.
Фторхінолони.
Левофлоксацин.

Код
АТХ J01M A12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
характеризується
широким
спектром
антибактеріальної
дії.
Бактерицидний
ефект забезпечується
завдяки
пригніченню
левофлоксацином
бактеріального
ферменту
ДНК-гірази,
який
належить до II
типу
топоізомераз.
Результатом
такого
пригнічення
є неможливість
переходу бактеріальної
ДНК зі стану
релаксації у
надскручений
стан, що, в
свою чергу,
робить неможливим
подальший
поділ
(розмноження)
бактеріальних
клітин.
Спектр
активності
левофлоксацину
включає
грампозитивні,
грамнегативні
бактерії
разом з
неферментуючими
бактеріями.

Зазвичай чутливі
види

Грампозитивні
аероби: Bacillus
anthracis, Staphylococcus aureus метицилінчутливі,
Staphylococcus saprophyticus.

Streptococci,
group С і G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumonia,
Streptococcus pyogenes.

Грамнегативні
аероби: Eikenella
corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus parainfluenzae, Klebsiella
oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris,
Providencia rettgeri.

Анароби: Peptostreptococcus.

Інші: Chlamydophila
pneumonia, Chlamydophila psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella
pneumophila, Mycoplasma pneumonia, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види з
можливою
набутою
резистентністю

Грампозитивні
аероби: Enterococcus faecalis, Staphylococcus
aureus метицилінчутливі,
коагулазонегативні
Staphylococcus spp.

Грамнегативні
аероби: Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii,
Enterobacter erogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella
pneumoniae, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii, Pseudomonas
aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаероби: Bacteroides fragilis.

Природно
резистентні
штами

Грампозитивні
аероби: Enterococcus faecium.

Механізм
розвитку
резистентності

Стійкість
до
левофлоксацину
розвивається
у вигляді
ступеневої
мутації
сайту-мішені
в обох типів
топоізомерази
II, ДНК-гірази і
топоізомерази
IV. Інші
механізми
резистентності,
такі як
проникність
(характерно
для Pseudomonas
aeruginosa), і
механізми
відтоку
можуть також
впливати на
чутливість
до
левофлоксацину.

Спостерігається
перехресна
резистентність
між
левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.
З огляду на механізм
дії, не існує
жодної
перехресної
резистентності
між
левофлоксацином
та іншими
класами
антибактеріальних
засобів.

Межові
концентрації
(Breakpoint)
антибіотика
(або граничні
значення
діаметра
зони пригнічення
росту
мікроорганізму).

EUCAST
(Європейський
комітет
тестування
антимікробної
чутливості)
рекомендує
МІК (мінімальну
інгібуючу
концентрацію)
левофлоксацину
для
визначення
чутливості
від опосередковано
чутливих
організмів
та
опосередковано
резистентних
мікроорганізмів,
представлених
в таблиці 1 за
даними
тестування
МІК (мг/л).

Таблиця
1

Клінічно
визначені EUCAST
МІК для
левофлоксацину
(версія 2.0, 2012-01-01)

Збудник

Чутливий

Резистентний

Ентеробактерії

<1 мг/л

>2 мг/л

Pseudomonas spp.

<1 мг/л

>2 мг/л

Acinetobacter spp.

<1 мг/л

>2 мг/л

Staphylococcus spp.

<1 мг/л

>2 мг/л

S. pneumonia 1

<2 мг/л

>2 мг/л

Streptococcus А, В, C, G

<1 мг/л

>2 мг/л

H. influenzae 2' 3

<1 мг/л

>1 мг/л

M. catarrhalis 3

<1 мг/л

>1 мг/л

Граничні
значення, не
пов'язані з
видом4

<1 мг/л

>2 мг/л

1 Граничні
значення
левофлоксацину,
пов’язані з
лікуванням
високими
дозами.

2
Можливий
низький
рівень
резистентності
до
фторхінолонів
(МІК
ципрофлоксацину
0,12–0,5 мг/л), але
немає жодних
доказів того,
що така
резистентність
має клінічне
значення при
інфекціях
дихальних
шляхів, спричинених
Н. influenzae.

3
Штами, зі
значеннями
МІК, вищими
чутливої межової
концентрації,
дуже
рідкісні або
про них поки
що не
повідомлялося.
Тести ідентифікації
і чутливість
до
антибіотиків
на будь-який
такий ізолят
необхідно
повторити і,
якщо
результат буде
підтверджено,
ізолят
повинен бути
направлений
до
довідкової
лабораторії.
Доки існують
дані, що
свідчать про
клінічну
реакцію для
підтверджених
ізолятів з
МІК вище поточної
резистентної
контрольної
точки, про них
необхідно
повідомляти.

4 Контрольні
точки
застосовуються
для пероральної
дози 500 мг × 1
до 500 мг × 2
та
внутрішньовенної
дози 500 мг × 1
до 500 мг ×
2.

Поширеність
резистентності
може варіювати
географічно
та з часом
для окремих
видів, тому
локальна інформація
щодо
резистентності
дуже важлива,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. За
необхідності
слід вдатися
до експертної
консультації,
коли
локальна
поширеність
резистентності
є такою, що
доцільність застосування
засобу,
принаймні
відносно
деяких видів
інфекцій,
залишається
під питанням.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Прийнятий
перорально
левофлоксацин
швидко та
майже
повністю
всмоктується,
пік концентрації
у плазмі
досягається
через 1–2 години
після
прийому. Абсолютна
біодоступність
становить 99–100 %.
Прийом їжі
дещо впливає
на його
всмоктування.
Стабільні
показники
досягаються
протягом 48
годин після
застосування
500 мг 1–2 рази на
день.

Розподіл. Приблизно
30–40 %
левофлоксацину
зв’язується
з протеїном
сироватки.
Середній
об’єм
розподілу
левофлоксацину
становить
близько 100 л
після
одноразової
і повторної
дози 500 мг, що
вказує на
добрий
розподіл в
тканинах
організму.

Кумуляційний
ефект
левофлоксацину
при дозуванні
500 мг 1 раз на
добу не має
клінічного значення
і може бути
знехтуваний.
Існує
незначна, але
передбачувана
його
кумуляція
при дозуванні
500 мг 2 рази на
добу.
Стабільні
показники
розподілу
досягаються
протягом 3
діб.

Розподіл у
слизовій
бронхів і
секреті бронхіального
епітелію.
Максимальна
концентрація
левофлоксацину
у слизовій
бронхів та секреті
бронхіального
епітелію при
дозі вище 500 мг
per os становила 8,3
мг/г та 10,8 мг/мл
відповідно.

Розподіл у
тканині
легенів.
Максимальна
концентрація
левофлоксацину
в тканині
легенів при
дозі понад 500
мг перорально
становила
приблизно 11,3
мг/г та досягалась
протягом 4–6
годин після
введення. Концентрація
в легенях
постійно
перевищувала
таку в
плазмі.

Розподіл у
рідині
пухирів.
Максимальна
концентрація
левофлоксацину
в рідині
пухирів
після
прийому 500 мг 1
чи 2 рази на
добу
становила 4
та 6,7 mг/мл
відповідно.

Розподіл у
спинномозковій
рідині.
Левофлоксацин
погано
проникає у
спинномозкову
рідину.

Розподіл у
тканині
простати. Після
перорального
прийому 500 мг
левофлоксацину
1 раз на добу
протягом 3
днів середні
концентрації
у тканині
простати
становили 8,7 mг/г, 8,2
mг/г
та 2 mг /г
відповідно
через 2, 6 та 24
години;
середнє співвідношення
концентрації
у простаті/плазмі
– 1,84.

Концентрація
в сечі.
Середня
концентрація
левофлоксацину
протягом 8–12
годин після
одноразової
дози 150, 300 або 500 мг
per os становила 44, 91
та 200 mг/мл
відповідно.

Метаболізм.

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є дисметил-левофлоксацин
та
левофлоксацин
N-оксид. Ці метаболіти
становлять
менше 5 %
кількості
препарату, що
виділяється
з сечею.

Виведення. Після
перорального
введення
левофлоксацин
виводиться з
плазми
відносно
повільно
(період
напіввиведення
становить 6–8
годин).
Виведення
здійснюється,
в основному,
нирками
(понад 85 %
введеної
дози). Немає
суттєвої
різниці щодо
фармакокінетики
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
та перорального
застосування.
Левофлоксацин
підлягає
лінійній
фармакокінетиці
в діапазоні
від 50 до 600 мг.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Люфі-500
показаний
для
лікування у
дорослих
таких
інфекцій,
спричинених
чутливими до
левофлоксацину
мікроорганізмами:

•
гострі
бактеріальні
синусити;

•
загострення
хронічних
бронхітів;

•
негоспітальна
пневмонія;

•
ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких тканин.

У
разі
лікування
нижчезазначених
інфекцій
препарат
застосовується
лише тоді, коли
застосування
інших
бактеріальних
засобів, які
зазвичай
призначаються
для початкового
лікування
даних
інфекцій,
неможливе:

•
ускладнені
інфекції
сечовидільного
тракту (у
тому числі
пієлонефрити);

•
хронічний
бактеріальний
простатит;

•
неускладнений
цистит;

• легенева
форма
сибірської
виразки:
постконтактна
профілактика
та лікування;

Люфі-500
у даній
лікарський
формі
(таблетки) можна
застосовувати
для
завершення
курсу терапії
пацієнтам,
які
продемонстрували
поліпшення в
ході
первинного
лікування
розчином для
інфузій.

Необхідно
врахувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
використання
антибактеріальних
засобів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину,
інших
фторхінолонів
або до
будь-якого
компонента
препарату.

Епілепсія.

Ушкодження
сухожилля,
пов’язане з
попереднім
застосуванням
фторхінолонів.

Дитячий
вік.

Період
вагітності
та годування
груддю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив інших
лікарських
засобів на
левофлоксацин

Солі заліза,
солі цинку,
антациди, що
містять
магній та
алюміній,
диданозин.

Всмоктування
левофлоксацину
значно зменшується,
коли
одночасно з
ним приймати
солі заліза
та антациди,
що містять
магній чи алюміній,
або
диданозид
(лише для
форм, які містять
буферні
агенти
алюмінію або
магнію). Одночасне
застосування
фторхінолонів
з мультивітамінами,
які містять
цинк, призводить
до зниження
їх абсорбції
при пероральному
прийомі.
Таблетки
слід
приймати не
менш ніж
через
2 години
після
застосування
препаратів,
що містять
двовалентні
або
тривалентні катіони,
такі як солі
заліза або
антациди, до
складу яких
входять
магній або
алюміній. Кальцію
карбонат
мінімально
впливав на абсорбцію
левофлоксацину
при
пероральному
застосуванні.

Сукральфат

Біодоступність
левофлоксацину
значно
зменшується
при одночасному
застосуванні
препарату з
сукральфатом.
Якщо
пацієнтові
необхідно
отримувати
як
сукральфат,
так і
левофлоксацин,
краще приймати
сукральфат
через 2
години після
прийому
таблеток
Люфі-500.

Теофілін,
фенбуфен чи
подібні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

Не
було
виявлено
фармакокінетичної
взаємодії
левофлоксацину
з теофіліном.
Проте можливе
суттєве
зниження
судомного
порога при
одночасному
застосуванні
хінолонів з
теофіліном,
нестероїдними
протизапальними
препаратами
та іншими
агентами, які
зменшують судомний
поріг.
Концентрація
левофлоксацину
у
присутності
фенбуфену
була приблизно
на 13 % вищою, ніж
при прийомі
лише левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
та циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.
Нирковий кліренс
левофлоксацину
знижується у
присутності
циметидину
на 24 %,
пробенециду
на 34 %. Це пояснюється
тим, що
обидва
препарати
здатні
блокувати
канальцеву
секрецію
левофлоксацину.
Однак у
дослідженні
статистично
значущі
кінетичні
відмінності
не мали клінічної
значимості.
Слід з
обережністю
призначати
левофлоксацин
одночасно з
лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву секрецію,
такими як
пробенецид
та циметидин,
особливо
пацієнтам з
нирковою
недостатністю.

Інші
препарати

Відомо,
що
фармакокінетика
левофлоксацину
не зазнавала
ніякого
клінічно
значущого
впливу при
застосуванні
левофлоксацину
разом з
карбонатом
кальцію,
дигоксином, глібенкламідом,
ранітидином.

Вплив
левофлоксацину
на інші
лікарські засоби

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при
одночасному
застосуванні
з левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад
варфарином)
повідомлялося
про
підвищення
міжнародного
нормалізаційного
співвідношення
(МНС) і/або кровотечі,
які можуть
бути
вираженими.
Зважаючи на
це,
пацієнтам,
які
отримують
паралельно
антагоністи
вітаміну К,
необхідно
здійснювати
контроль
показників
коагуляції.

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QT

Левофлоксацин,
подібно до
інших
фторхінолонів,
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам,
які
отримують
лікарські
засоби, відомі
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT (наприклад
протиаритмічні
засоби класу
ІА та III,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди та
антипсихотичні
засоби), див.
розділ
«Особливості
застосування».

Інша
значуща
інформація.

Не
відмічається
впливу
левофлоксацину
на
фармакокінетику
теофіліну
(який є маркерним
субстратом
ферменту CYP1A2),
що свідчить
про те, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

Вживання
їжі

Не
спостерігалося
клінічно
значущої взаємодії
з харчовими
продуктами.
Таким чином,
таблетки
препарату
Люфі-500 можна
приймати
незалежно
від прийому
їжі.

Особливості
застосування.

Метицилінрезистентний
S. aureus.

Для
метицилінрезистентного
S. aureus (MRSA)
існує дуже
висока
імовірність
корезистентності
до
фторхінолонів,
у тому числі
до левофлоксацину.
У зв’язку з
цим
левофлоксацин
не
рекомендований
для
лікування
інфекцій,
відомим чи
підозрюваним
збудником яких
є MRSA, за
винятком
випадків,
коли
результати
лабораторних
тестів
підтвердили
чутливість
збудника до
левофлоксацину.

Левофлоксацин
можна
застосовувати
для лікування
гострого
бактеріального
синуситу та
загострення
хронічного
бронхіту, якщо
ці інфекції
було
діагностовано
відповідним
чином.
Резистентність
до
фторхінолонів
у Е. соlі (найбільш
частого
збудника
інфекцій
сечовивідних
шляхів)
варіює у
різних
країнах. При
призначенні
фторхінолонів
слід враховувати
місцеву
поширеність
резистентності
Е. соlі до
фторхінолонів.

У
разі
легеневої
форми
сибірської
виразки
застосування
ґрунтується
на даних
сприйнятливості
in vitro Bacillus anthracis та
експериментальних
даних на
тваринах, а також
на обмежених
даних
застосування
людям. Лікарі
повинні
враховувати
національні
та/або
міжнародні
документи
консенсусу
щодо
лікування
сибірської виразки.

Тендиніт та
розриви
сухожиль

При
лікуванні
хінолонами
існує ризик
виникнення
тендинітів,
що можуть
призводити до
розриву
сухожиль,
включаючи
ахіллове сухожилля.
Тендиніти і
розриви
сухожиль, іноді
білатеральні,
можуть
виникати
через 48 годин
після застосування
левофлоксацину
і навіть
через кілька
місяців
після
припинення
застосування
левофлоксацину.
Найбільш
схильні до
тендинітів і
розривів
сухожиль
пацієнти
віком понад 60
років,
пацієнти, які
отримують
добову дозу 1000
мг
левофлоксацину,
а також
пацієнти,
яких лікують
кортикостероїдами.
Добову дозу
необхідно
коригувати
для
пацієнтів літнього
віку,
зважаючи на
кліренс
креатиніну.
Необхідно
контролювати
стан пацієнтів
літнього
віку, якщо їм
призначено
левофлоксацин.
При підозрі
на тендиніт
застосування
левофлоксацину
слід негайно
припинити та
розпочати
належне
лікування
(наприклад,
забезпечивши
іммобілізацію
сухожилля), див.
розділ
«Протипоказання»
та «Побічні реакції».

Захворювання,
спричинені
Clostridium difficile

Діарея,
особливо
тяжка,
персистуюча
та/або геморагічна,
під час або
після
лікування препаратом
може бути
симптомом
хвороби, спричиненої
Clostridium difficile, найтяжчою
формою якої є
псевдомембранозний
коліт. Якщо
виникають
підозри на
псевдомембранозний
коліт, слід
негайно
припинити
застосування
препарату і
без затримки
почати підтримувальну
терапію, а
якщо
необхідно –
специфічну
терапію
(наприклад
пероральний
прийом
ванкоміцину).
Засоби, що
пригнічують моторику
кишечнику,
протипоказані
у цій клінічній
ситуації.

Пацієнти,
схильні до
судом

Левофлоксацин
протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в
анамнезі. Як
і інші
хінолони,
Люфі-500 слід
застосовувати
з
надзвичайною
обережністю
пацієнтам,
схильним до
судом, таким
як пацієнти з
ураженнями
центральної
нервової
системи, при
одночасній
терапії
фенбуфеном
та подібними
до нього
нестероїдними
протизапальними
лікарськими
засобами або
препаратами,
що
підвищують
судомну готовність
(знижують
судомний
поріг),
такими як
теофілін
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У разі появи
судом
лікування
левофлоксацином
слід
припинити.

Пацієнти з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти
з латентними
чи наявними
дефектами
активності
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть бути
схильними до
гемолітичних
реакцій при
лікуванні
антибактеріальними
засобами
групи
хінолонів, і
тому
левофлоксацин
їм слід
застосовувати
з
обережністю та
моніторити
можливе
виникнення
гемолізу.

Пацієнти з
нирковою
недостатністю

Оскільки
Люфі-500 виводиться
переважно
нирками,
потрібна корекція
дози для
хворих із
порушеною
функцією
нирок
(нирковою
недостатністю),
див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози».

Реакції
підвищеної
чутливості
(гіперчутливості)

Левофлоксацин
може час від
часу
спричинювати
серйозні,
потенційно
летальні
реакції підвищеної
чутливості
(наприклад
ангіоневротичний
набряк аж до
анафілактичного
шоку) після
застосування
початкової
дози (див. розділ
«Побічні
реакції»), У
цьому
випадку пацієнтам
слід негайно
припинити
лікування і
звернутися
до лікаря.

Тяжкі
бульозні
реакції.

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомлялося
про тяжкі
бульозні
реакції, такі
як синдром
Стівенса –
Джонсона та
токсичний
епідермальний
некроліз.
Пацієнтів
потрібно
попередити,
що при
виникненні
шкірних
реакцій та реакцій
на слизовій
оболонці
необхідно негайно
припинити
прийом
левофлоксацину,
звернутися
до лікаря і
розпочати
відповідне
лікування.

Зміна рівня
глюкози у
крові.

При
застосуванні
хінолонів,
особливо у пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, які
одночасно приймають
пероральні
гіпоглікемічні
засоби (у
тому числі
глібенкламід)
чи інсулін, повідомлялось
про зміни
рівня
глюкози у крові
(як
гіперглікемія,
так і
гіпоглікемія).
Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемічної
коми. У
пацієнтів,
хворих на
цукровий діабет,
необхідно
контролювати
рівень цукру
в крові.

Профілактика
фотосенсибілізації

Хоча
фотосенсибілізація
виникає дуже
рідко при
застосуванні
левофлоксацину,
з метою її
уникнення
пацієнтам не
рекомендується
піддаватися
дії сильних
сонячних променів
чи штучного УФ-випромінювання
(наприклад,
лампи штучного
ультрафіолетового
випромінювання,
солярій) під
час прийому
та протягом 48
годин після
припинення
застосування
препарату.

Пацієнти,
які
отримували
антагоністи
вітаміну К

Внаслідок
можливого
збільшення
показників коагуляційних
тестів
(ПЧ/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення)
і/або
кровотечі у
пацієнтів,
які приймали Люфі-500 у поєднанні
з
антагоністом
вітаміну К
(наприклад
варфарином),
за
коагуляційними
тестами слід
спостерігати,
якщо ці
лікарські засоби
застосовуються
одночасно
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Психотичні
реакції

Повідомлялося
про
психотичні
реакції у пацієнтів,
які
приймають
хінолони,
включаючи Люфі-500. У дуже
рідкісних
випадках
вони
прогресували
до
суїцидальних
думок та
самодеструктивної
поведінки,
іноді лише
після
прийому єдиної
дози
левофлоксацину
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У
разі, якщо у
пацієнта
виникають ці
реакції,
прийом
препарату
слід припинити
та вдатися до
відповідних
заходів. Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
Люфі-500 пацієнтам
із
психотичними
розладами
або пацієнтам
із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT

Слід
з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи Люфі-500, пацієнтам з
відомими
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT,
такими як,
наприклад:

-
вроджений
синдром
подовження
інтервалу QT;

-
супутнє
застосування
лікарських
засобів,
відомих
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(наприклад
протиаритмічних
засобів
класу ІА та III,
трициклічних
антидепресантів,
макролідів,
антипсихотичних
засобів);

-    нескоригований
електролітний
дисбаланс
(наприклад
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

-    хвороба
серця
(наприклад
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда, брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку та жінки
можуть бути
більш
чутливими до
лікарських
засобів, які
подовжують
інтервал QT,
тому
необхідно дотримуватися
обережності
при
застосуванні
фторхінолонів,
в тому числі
левофлоксацину,
таким
категоріям
пацієнтів
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»;
«Пацієнти
літнього
віку»; розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
«Побічні
реакції»,
«Передозування»).

Периферичні
нейропатії

Повідомлялося
про сенсорну
чи сенсомоторну
периферичну
нейропатію,
яка може швидко
наставати, у
пацієнтів,
які приймали
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин.
Прийом
левофлоксацину
слід припинити,
якщо у
пацієнта
спостерігаються
симптоми
нейропатії,
щоб
попередити
виникнення
необоротного
стану.

Гепатобіліарні
порушення

При
прийомі
левофлоксацину
повідомлялося
про випадки
некротичного
гепатиту аж
до печінкової
недостатності,
що становить
загрозу для
життя,
переважно у
пацієнтів з
тяжкими
основними
захворюваннями,
наприклад сепсисом
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам
слід
рекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо
виникають
такі прояви
та симптоми
хвороби
печінки, як
анорексія,
жовтяниця,
чорна сеча,
свербіж чи
біль у
ділянці
живота.

Загострення
міастенії
гравіс

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
блокують
нервово-м’язову
передачу і
можуть
провокувати
м’язову
слабкість у
пацієнтів із
міастенією
гравіс. При
прийомі фторхінолонів
у
післяреєстраційний
період повідомлялося
про серйозні
побічні реакції,
включаючи
необхідність
підтримки дихання
і летальні
випадки, у
пацієнтів з
міастенією
гравіс.
Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам з
міастенією
гравіс в анамнезі.

Розлади
зору

Якщо
спостерігаються
порушення з
боку органів
зору, слід
негайно
звернутися
до офтальмолога
(див. розділи
«Побічні
реакції», «Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»).

Суперінфекція

При
застосуванні
левофлоксацину,
особливо
довготривалому,
можливий
розвиток опортуністичних
інфекцій та
ріст
резистентних
мікроорганізмів.
Якщо на тлі
терапії розвивається
суперінфекція,
необхідно
застосувати
належні
заходи.

Вплив
на
лабораторні
дослідження

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів у
сечі може
дати хибнопозитивний
результат.
Може
виникнути необхідність
підтвердити
позитивні
результати
аналізу на
опіати за
допомогою
більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
пригнічує
ріст Mycobacterium
tuberculosis, і тому
можливий
хибнонегативний
результат
при
проведенні
бактеріологічного
дослідження
у пацієнтів
із
туберкульозом.

Допоміжні
речовини
(лактоза)

Препарат
містить
лактозу, тому
його не слід
призначати
пацієнтам із
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
дефіцитом
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Період
вагітності.
Дані щодо
застосування
левофлоксацину
вагітним
жінкам
обмежені.

Через
відсутність
досліджень
за участю людей
і можливе
ушкодження
хінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
препарат
протипоказано
призначати
вагітним.
Якщо під час
лікування
препаратом
настає
вагітність,
про це слід
повідомити
лікаря.

Годування
груддю.
Левофлоксацин
протипоказаний
до застосування
в період
годування
груддю.
Інформації
щодо
виділення
левофлоксацину
у грудне
молоко
недостатньо,
хоча інші
фторхінолони
екскретуються
в грудне
молоко. Через
відсутність
досліджень
за участю
людей і можливе
ушкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
препарат не
можна
призначати
жінкам, які
годують
груддю.

Фертильність.
Левофлоксацин
не призводив
до розладів
фертильності
та
репродуктивної
функції у
тварин.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Пацієнтам,
які керують
транспортними
засобами або
працюють з
іншими
механізмами,
слід
враховувати
можливі небажані
реакції з
боку
нервової
системи (запаморочення/вертиго,
закляклість,
сонливість,
сплутаність
свідомості,
розлади зору
та слуху,
розлади
процесів
руху).

Спосіб
застосування
та дози.

Таблетки
Люфі-500
приймають 1
або 2 рази на
добу. Доза
залежить від
типу,
тяжкості
інфекції та
чутливості ймовірного
збудника.

Тривалість
лікування
залежить від
перебігу
хвороби і
становить не
більше 14 днів.
Рекомендовано
продовжувати
лікування
Люфі-500
принаймі 48–72 годин
після
нормалізації
температури
тіла або
підтвердженого
мікробіологічними
тестами знищення
збудників.

Таблетки
Люфі-500 слід
ковтати не
розжовуючи,
запиваючи
достатньою
кількістю
рідини. Для
зручності
дозування
таблетку
можна розділити
по лінії
розлому.

Приймати
таблетки
можна як
разом з їжею,
так і в інший
час.

Препарат
потрібно
приймати
щонайменше за
2 години
до або після
застосування
солей заліза,
солей цинку,
антацидів, що
містять магній
або алюміній,
диданозину
(лише для
форм, які
містять
алюміній або
магній в
буферних
засобах) та
сукральфату
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій».

Таблиця
2

Рекомендоване
дозування для
дорослих
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок, у яких
кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хв.

Показання

Добова доза
(залежно від
тяжкості)

Кількість
прийомів на
добу

Тривалість
лікування
(залежно від
тяжкості)

Гострі
бактеріальні
синусити

500 мг

1 раз

10–14 днів

Загострення
хронічного
бронхіту

500 мг

1 раз

7–10 днів

Негоспітальна
пневмонія

500 мг

1–2 рази

7–14 днів

Пієлонефрит

500 мг

1 раз

7–10 днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів,
включаючи
пієлонефрит

500 мг

1 раз

7–14 днів

Неускладнений
цистит

250 мг

1 раз

3 дні

Хронічний
бактеріальний
простатит

500 мг

1 раз

28 днів

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м'яких
тканин

500 мг

1–2 рази

7–14 днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500 мг

1 раз

до 8
тижнів

Таблиця
3

Дозування
для дорослих пацієнтів
з порушеною
функцією
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
менше 50 мл/хв.

Кліренс
креатиніну

Режим
дозування
(залежно від
тяжкості
інфекції та
нозологічної
форми)

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

перша доза – 250 мг

перша доза – 500 мг

перша доза – 500 мг

50-20 мл/хв

наступні – 125* мг/24 год

наступні – 250 мг/24 год

наступні – 250 мг/12 год

19-10 мл/хв

наступні – 125* мг/48 год

наступні – 125* мг/24 год

наступні – 125* мг/12 год

<10 мл/хв

(а також при
гемодіалізі
та ХАПД 1)

наступні – 125* мг/48 год

наступні – 125* мг/24 год

наступні – 125* мг/24 год

1
Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу
(ХАПД)
додаткові
дози не
потрібні.

*
Застосування
левофлоксацину
у відповідному
дозуванні.

Дозування
для
пацієнтів зі
зниженою
функцією
печінки. Корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
у печінці і
екскретується
переважно
нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку.
Якщо ниркова
функція не
порушена,
немає потреби
в корекції
дози (див.
розділ
«Особливості
застосування»:
Тендиніт та
розриви сухожиль,
Подовження
інтервалу QT).

Діти.
Дітям
протипоказано
застосовувати
Люфі-500,
оскільки не
виключене
ушкодження
суглобового
хряща (див.
розділ
«Протипоказання»).

Передозування.

Симптоми передозування
препарату
Люфі-500 – це
порушення з
боку
центральної
нервової
системи (сплутаність
свідомості,
запаморочення,
порушення
свідомості
та судомні
напади);
реакції з боку
травної
системи, такі
як нудота та
ерозії
слизових
оболонок;
можливе
подовження
QT-інтервалу.

Лікування
симптоматичне.
Варто
передбачити
моніторинг
ЕКГ, оскільки
можлива
пролонгація
інтервалу QT.
Для захисту слизової
шлунка
застосовують
антацидні засоби.

Гемодіаліз,
у тому числі
перитонеальний
діаліз або
ХАПД, не є
ефективним
для виведення
левофлоксацину
з організму.
Немає жодних
специфічних
антидотів.

Побічні
реакції.

Інфекції
та інвазії: грибкові
інфекції, включаючи
гриби роду Candida,
проліферація
інших
резистентних
мікроорганізмів,
порушення
нормальної
мікрофлори
кишечнику та
розвиток
вторинної
інфекції.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи: лейкопенія,
еозинофілія,
нейтропенія, агранулоцитоз,
панцитопенія,
гемолітична
анемія, тромбоцитопенія,
яка може
спричинити
підвищити
схильність
до
крововиливів
або кровотеч.

З боку
імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи анафілактичний/
анафілактоїдний
шок, які можуть
спостерігатися
навіть
протягом кількох
хвилин або
годин після
застосування
першої дози
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
ангіоневротичний
набряк, кропив’янку,
спазм
бронхів,
ядуху, набряк
шкіри та
слизових
оболонок, раптове
зниження
артеріального
тиску, шок.

З боку
метаболізму
та харчування:
анорексія,
відсутність
апетиту,
гіпоглікемія,
особливо у
хворих на
діабет (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
гіперглікемія,
гіпоглікемічна
кома. Ознаками
гіпоглікемії
можуть бути
підвищений
апетит,
нервозність,
підвищена
пітливість,
тремтіння
кінцівок.

З боку
нервової
системи: головний
біль,
запаморочення,
сплутаність
свідомості,
заціпеніння,
розлади сну,
сонливість,
парестезія,
тремор,
дисгевзія
(суб’єктивний
розлад
смаку), судоми,
периферична
сенсорна або
сенсомоторна
нейропатія, знижене
відчуття
дотику, порушення
нюху
(паросмія),
включаючи
аносмію
(відсутність
нюху),
агевзія, екстрапірамідні
розлади,
дискінезія
(порушення
координації
рухів),
синкопе
(непритомність),
доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія,
порушення
смаку, втрата
смаку
(агевзія).

З боку
психіки:
безсоння,
незвичайні
сновидіння,
нічні кошмари,
ажитація,
нервовість,
неспокій,
стани страху,
психотичні
розлади (у т.ч.
галюцинації,
параноя),
депресія,
тривожність,
психотичні
реакції із
самодеструктивною
поведінкою, включаючи
суїцидальну
спрямованість
мислення або
дій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
органів зору:
зорові
порушення,
затуманення
зору, нечіткість
зору,
тимчасова
втрата зору.

З
боку органів
слуху та
рівноваги: вертиго,
шум у вухах,
дзвін у
вухах, порушення
слуху, втрата
слуху.

З боку
серцево-судинної
системи: тахікардія,
відчуття
серцебиття,
шлуночкова
аритмія,
шлуночкова
тахікардія і
поліморфна
шлуночкова
тахікардія
типу torsade de pointes
(переважно у
пацієнтів з
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT), що може
призводити
до зупинки
серця,
подовження
інтервалу QT на
електрокардіограмі
(див. розділи
«Особливості
застосування»
(Подовження
інтервалу QT)
та
«Передозування»),
гіпотензія;
колапс,
подібний до
шоку; алергічний
васкуліт.

З
боку
дихальної
системи: задишка
(диспное),
бронхоспазм, алергічний
пневмоніт.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: відсутність
апетиту, діарея,
нудота,
блювання,
біль у
животі, диспепсія,
розлади
травлення,
здуття
живота, запор,
геморагічна
діарея, що
може
свідчити про
ентероколіт,
включаючи
псевдомембранозний
коліт (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
панкреатит.

З
боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів: підвищення
показників
печінкових
ензимів
((АлАТ/АсАТ,
лужна
фосфатаза,
гамма-глютамілтранспептидаза),
підвищення
білірубіну,
гепатит,
жовтяниця,
тяжке
ураження печінки,
включаючи
випадки
гострої
печінкової
недостатності
(іноді
летальні),
переважно у
пацієнтів з
тяжкими
основними
захворюваннями
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З боку шкіри
та
підшкірних
тканин: почервоніння
шкіри,
утворення
пухирів, висипання,
свербіж,
кропив’янка,
гіпергідроз,
ексудативна
мультиформна
еритема,
токсичний епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла), синдром
Стівенса–Джонсона,
реакції
фоточутливості,
підвищена
чутливість
до сонячного
та
ультрафіолетового
випромінювання,
лейкоцитопластичний
васкуліт,
стоматит.

З
боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини: артралгія,
міалгія,
ураження
сухожиль
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
у тому числі
їх запалення
(тендиніт)
(наприклад,
ахіллового
сухожилля),
м’язова
слабкість,
яка може мати
особливе
значення для
хворих на
тяжку myasthenia gravis (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
рабдоміоліз,
розрив
зв’язок,
розрив
м’язів,
розрив
сухожилля
(наприклад,
ахіллового) (див.
розділ «Особливості
застосування»),
артрит, біль у
суглобах,
біль у
м’язах.

З
боку нирок та
сечовивідних
шляхів: підвищені
показники
креатиніну в
сироватці
крові, гостра
ниркова
недостатність
(наприклад,
внаслідок
інтерстиціального
нефриту).

Загальні
розлади: астенія,
загальна
слабкість,
підвищення
температури
тіла
(пірексія),
біль
(включаючи
біль у спині,
грудях та
кінцівках), як
і при
застосуванні
інших
фторхінолонів,
можливі
напади
порфірії у
пацієнтів з
наявністю
порфірії.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови зберігання. Зберігати в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25оС в сухому,
захищеному
від світла та
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка. По 5 таблеток
у блістері;
по 1 блістеру
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник. Іпка
Лабораторіз
Лімітед,
Індія.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Плот № 255/1,
віладж –
Атал, Ю.Т.
Дадра та
Нагар Хавелі,
396230 Сильвасса,
Індія.