ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ПОТЕНЦІАЛЕ

(POTENTIALE)

Склад:

діюча
речовина: силденафілу
цитрат;

1
таблетка
містить
силденафілу
цитрату у перерахуванні
на
силденафіл –
50 мг або 100 мг;

допоміжні
речовини:
целюлоза
мікрокристалічна,
натрію кроскармелоза,
гіпромелоза,
магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
титану діоксид
(Е 171), тальк,
пропіленгліколь,
поліетиленгліколь
6000 (макрогол 6000),
індигокармін
(Е 132).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
круглої
форми, вкриті
оболонкою, блакитного
кольору (для
дозування 50
мг) або синього
кольору (для
дозування 100
мг), верхня і
нижня
поверхні
яких опуклі.
На розламі при
розгляданні
під лупою
видно ядро,
оточене
одним
суцільним
шаром.

Фармакотерапевтична
група. Засоби, що
застосовуються
при
еректильній
дисфункції.
Силденафіл.
Код АТХ G04B E03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.
Силденафіл є
препаратом
для
перорального
застосування,
призначений для
лікування
еректильної
дисфункції.
При
статевому
збудженні
препарат
відновлює
знижену еректильну
функцію
шляхом
посилення
притоку
крові до
пеніса.

Фізіологічний
механізм, що
зумовлює
ерекцію,
включає
вивільнення
оксиду азоту
(NO) у кавернозних
тілах під час
статевого
збудження.
Вивільнений
оксид азоту
активує фермент
гуанілатциклазу,
що стимулює
підвищення
рівня
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) що, у
свою чергу,
викликає
розслаблення
гладенької
мускулатури
кавернозних
тіл, сприяючи
притоку
крові.

Силденафіл
є потужним та
селективним
інгібітором
цГМФ-специфічної
фосфодіестерази
5 (ФДЕ5) у
кавернозних
тілах, де ФДЕ5
відповідає
за розпад
цГМФ. Ефекти
силденафілу
на ерекцію
мають
периферичний
характер. Силденафіл
не чинить
безпосередньої
релаксуючої
дії на
ізольовані
кавернозні
тіла людини,
але потужно
посилює
розслаблюючу
дію NO на
дану тканину.
При
активації
метаболічного
шляху NO/цГМФ,
що
відбувається
при
сексуальній
стимуляції,
інгібування силденафілом
ФДЕ5
призводить
до підвищення
рівня цГМФ у
кавернозних
тілах. Таким
чином, для
того, щоб силденафіл
спричинив
потрібний фармакологічний
ефект,
необхідне
статеве
збудження.

Вплив
на
фармакодинаміку.
Дослідження in vitro
продемонстрували,
що
силденафіл є
селективним
до ФДЕ5, що
бере активну
участь у процесі
ерекції.
Ефект
силденафілу
на ФДЕ5 потужніший,
ніж на інші
відомі фосфодіестерази.
Цей ефект у 10
раз потужніший,
ніж ефект на
ФДЕ6, що бере
участь у процесах
фотоперетворення
у сітківці.
При
застосуванні
максимальних
рекомендованих
доз селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 80
разів
перевищує
його
селективність
до ФДЕ1, у 700 разів вища,
ніж до ФДЕ2,
ФДЕ3, ФДЕ4, ФДЕ7,
ФДЕ8, ФДЕ9, ФДЕ10
та ФДЕ11.
Зокрема
селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 4000 разів
перевищує
його
селективність
до ФДЕ3 – цГМФ-специфічної
ізоформи
фосфодіестерази,
що бере
участь у
регуляції
серцевої скоротливості.

Фармакокінетика.

Абсорбція. Силденафіл
швидко
абсорбується.
Максимальні
плазмові
концентрації
препарату
досягаються
протягом 30-120
хвилин (із
медіаною 60
хвилин) після
його
перорального
застосування
натще.
Середня
абсолютна біодоступність
після
перорального
застосування
становить
41 % (з
діапазоном
значень від 25 %
до 63 %). У
рекомендованому
діапазоні
доз (від

25 до 100 мг)
показники AUC
та Сmax
силденафілу
після його
перорального
застосування
підвищуються
пропорційно
до дози.

При
застосуванні
силденафілу
під час прийому
їжі ступінь
абсорбції
знижується
із середнім подовженням
Тmах до 60
хвилин і
середнім
зниженням Сmax на 29 %.

Розподіл. Середній
рівноважний
об'єм
розподілу (Vd)
становить 105
літрів, що
свідчить про розподіл
препарату у
тканинах
організму. Після
однократного
перорального
застосування
силденафілу
в дозі 100 мг
середня
максимальна
загальна
плазмова
концентрація
силденафілу
становить
приблизно 440
нг/мл
(коефіцієнт
варіації
становить 40 %).
Оскільки
зв'язування
силденафілу
та його
головного
N-десметил-метаболіту
з білками
плазми
досягає 96 %,
середня
максимальна
плазмова
концентрація
вільного
силденафілу
досягає 18 нг/мл
(38 нмоль).
Ступінь
зв'язування з
білками плазми
крові не
залежить від
загальних концентрацій
силденафілу.

У
здорових
добровольців,
які
застосовували
силденафіл
однократно в
дозі 100 мг,
через 90 хвилин
в еякуляті
визначалось
менше 0,0002 % (в середньому
188 нг)
застосованої
дози.

Біотрансформація. Метаболізм
силденафілу
здійснюється
головним
чином з
участю мікросомальних
ізоферментів
печінки CYP3A4 (головний
шлях) та CYP2C9
(другорядний
шлях).
Головний
циркулюючий
метаболіт
утворюється
шляхом
N-деметилювання
силденафілу.
Селективність
метаболіту по
відношенню
до ФДЕ5
співставна з
селективністю
силденафілу,
а активність
метаболіту
відносно ФДЕ5
становить
приблизно 50 % активності
початкової
речовини.
Плазмові
концентрації
цього
метаболіту
становлять приблизно
40 %
концентрацій
силденафілу
у плазмі
крові.
N-деметильований
метаболіт зазнає
подальшого
метаболізму,
а період його
напіввиведення
становить
приблизно 4 години.

Елімінація. Загальний
кліренс
силденафілу
становить 41
л/год,
зумовлюючи
період його напіввиведення
тривалістю 3-5
годин. Як
після
перорального,
так і після
внутрішньовенного
застосування
екскреція
силденафілу
у вигляді
метаболітів
здійснюється
головним
чином із калом
(приблизно 80 %
від введеної
пероральної
дози) та
меншою мірою
з сечею (приблизно 13 %
введеної
пероральної
дози).

Фармакокінетика
в особливих
груп пацієнтів.

Пацієнти
літнього
віку. У
здорових
добровольців
літнього
віку (віком
від 65 років) відзначалося
зниження
кліренсу
силденафілу,
що
зумовлювало
підвищення
плазмових концентрацій
силденафілу
та його
активного
N-деметильованого
метаболіту
приблизно на
90 %
порівняно з
відповідними
концентраціями
у здорових
добровольців
молодшого
віку

(18-45 років).
У зв'язку з
віковими
відмінностями
у зв'язуванні
з білками
плазми крові
відповідне
підвищення
плазмової
концентрації
вільного
силденафілу
становило
приблизно 40 %.

Ниркова
недостатність. У
добровольців
із
порушеннями
функції нирок
легкого та
помірного
ступеня
(кліренс креатиніну
30-80 мл/хв)
фармакокінетика
силденафілу залишалася
незмінною
після його
однократного
перорального
застосування
у дозі 50 мг. Середні AUC та Cmax
N-деметильованого
метаболіту
підвищувалися
на 126 % та 73 %
відповідно
порівняно з
такими показниками
у
добровольців
такого ж віку
без порушень функції
нирок. Однак
через високу
індивідуальну
варіабельність
ці
відмінності
не були
статистично
значущими. У
добровольців
із тяжкими
порушеннями
функції
нирок (кліренс
креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що
призводило
до середніх підвищень
AUC та Cmax
на 100 % та 88 %
відповідно
порівняно з
добровольцями
такого ж віку без
порушень
функції нирок.
Крім того,
значення AUC та Cmax N-деметильованого
метаболіту
значуще підвищувалися
на 79 % та 200 %
відповідно.

Печінкова
недостатність. У
добровольців
із цирозом
печінки
легкого та
помірного
ступеня
(класів А та В
за класифікацією
Чайлда-П’ю)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що призводило
до
підвищення AUC (84
%) та Cmax (47
%) порівняно з
добровольцями
аналогічного
віку без
порушень
функцій печінки.
Фармакокінетика
силденафілу
у пацієнтів із
порушеннями
функцій
печінки
тяжкого ступеня
не вивчалася.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
рекомендується
застосовувати
чоловікам з
еректильною
дисфункцією,
яка визначається
як
нездатність
досягти або підтримати
ерекцію
статевого
члена, необхідну
для
успішного
статевого
акту.

Для
ефективної
дії
препарату
потрібне статеве
збудження.

Протипоказання.

– Підвищена
чутливість
до активної
речовини або
до будь-якої
з допоміжних
речовин препарату.

– Одночасне
застосування
із донорами
оксиду азоту
(такими як
амілнітрит)
або нітратами
у будь-якій
формі
протипоказане,
оскільки відомо,
що
силденафіл
має вплив на
шляхи метаболізму
оксиду
азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) та
потенціює гіпотензивний
ефект
нітратів.

– Одночасне
застосування
інгібіторів ФДЕ5 (у
тому числі
силденафілу)
зі стимуляторами гуанілатциклази,
такими як
ріоцигуат, протипоказане,
оскільки може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

– Стани, при яких не
рекомендована
статева
активність
(наприклад, тяжкі
серцево-судинні
розлади, такі
як нестабільна
стенокардія
та серцева недостатність
тяжкого
ступеня).

– Втрата
зору на одне
око
внаслідок
неартеріальної
передньої
ішемічної нейропатії
зорового
нерва,
незалежно
від того,
пов'язана ця
патологія із
попереднім застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи ні.

–
Наявність
таких захворювань
як порушення
функції
печінки
тяжкого
ступеня, артеріальна
гіпотензія
(артеріальний
тиск нижче 90/50
мм. рт. ст.),
нещодавно
перенесений інсульт
або інфаркт
міокарда та
відомі спадкові
дегенеративні
захворювання
сітківки,
такі як пігментний
ретиніт
(невелика
кількість таких
пацієнтів
має
генетичні
розлади фосфодіестераз
сітківки),
оскільки
безпека
силденафілу
не
досліджувалася
у таких підгрупах
пацієнтів.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Ефекти
інших
лікарських
засобів на
силденафіл.

Дослідження
in vitro. Метаболізм
силденафілу
відбувається
переважно з
участю
ізоформи 3А4
(головний
шлях) та
ізоформи 2С9
(другорядний
шлях)
цитохрому Р450
(CYP). Тому
інгібітори
цих
ізоферментів
здатні
знижувати
кліренс
силденафілу,
а індуктори
цих
ізоферментів
можуть
підвищувати
кліренс
силденафілу.

Дослідження
in vivo.
Популяційний
фармакокінетичний
аналіз даних
клінічних
досліджень
продемонстрував
зменшення
кліренсу
силденафілу
при його
одночасному
застосуванні
з інгібіторами
CYP3А4 (такими як
кетоконазол,
еритроміцин,
циметидин). Хоча
при
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
інгібіторів
CYP3A4 зростання частоти
побічних
явищ не
спостерігалося,
слід розглянути
можливість
застосування
початкової
дози
силденафілу
25 мг.

Одночасне
застосування інгібітору
ВІЛ-протеази
ритонавіру,
дуже потужного
інгібітору
Р450 у стані
рівноважної
концентрації
(500 мг 1 раз на
добу) та
силденафілу
(разова доза
100 мг),
призводило
до підвищення
Cmax
силденафілу
на 300 % (у 4 рази) та
підвищення
плазмової AUC
силденафілу
на 1000 % (у 11 разів).
Через 24 години
плазмові
рівні силденафілу
все ще
становили
приблизно 200 нг/мл
порівняно з
рівнем
приблизно 5
нг/мл, характерним
для
застосування
силденафілу окремо,
що
відповідає
значному
впливу ритонавіру
на широкий
спектр
субстратів
Р450.
Силденафіл
не впливає на
фармакокінетику
ритонавіру. З
огляду на ці
фармакокінетичні
дані одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується
(див. розділ «Особливості
застосування»);
у будь-якому випадку
максимальна
доза
силденафілу
за жодних
обставин не
має
перевищувати
25 мг протягом 48
годин.

Одночасне
застосування
інгібітору
ВІЛ-протеази
саквінавіру,
інгібітора CYP3A4,
у дозі, що забезпечує
рівноважну
концентрацію
(1200 мг тричі на
добу) та
силденафілу
(100 мг разово) призводило
до
підвищення Сmax
силденафілу
на 140 % та
збільшення
системної експозиції
(AUC)
силденафілу
на 210 %.
Не виявлено
впливу
силденафілу
на фармакокінетику
саквінавіру
(див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Передбачається,
що більш
потужні
інгібітори CYP3A4,
такі як
кетоконазол
та ітраконазол,
будуть мати
більш виражений
вплив.

При
застосуванні
силденафілу
(100 мг разово) та
еритроміцину,
помірного
інгібітору CYP3A4, у
рівноважному
стані (500 мг
двічі на добу
протягом 5
днів)
спостерігалося
підвищення
системної
експозиції
силденафілу
на 182 % (AUC). У
здорових
добровольців
чоловічої
статі не
спостерігалося
впливу
азитроміцину
(500 мг на добу
протягом 3
діб) на AUC,
Сmax, Tmax,
константу
швидкості
елімінації
та подальший
період
напіввиведення
силденафілу
або його
головного
циркулюючого
метаболіту.
Циметидин
(інгібітор
цитохрому Р450
та
неспецифічний
інгібітор CYP3A4) у
дозі 800 мг при
одночасному
застосуванні
із силденафілом
у дозі 50 мг у
здорових
добровольців
призводив до
підвищення
плазмових концентрацій
силденафілу
на 56 %.

Грейпфрутовий
сік є слабким
інгібітором
CYP3A4 у стінці
кишечнику і
може
спричинити помірне
підвищення
рівнів
силденафілу
у плазмі
крові.

Однократне
застосування
антацидних
засобів
(магнію
гідроксиду/алюмінію
гідроксиду)
не впливало
на
біодоступність
силденафілу.

Хоча
досліджень
специфічної
взаємодії з усіма
лікарськими
засобами не
проводили, за
даними
популяційного
фармакокінетичного
аналізу
фармакокінетика
силденафілу
не змінювалася
при його
одночасному
застосуванні
з
лікарськими
засобами, що
належать до групи
інгібіторів
CYP2C9 (толбутамід,
варфарин, фенітоїн),
групи
інгібіторів
CYP2D6 (таких як
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну,
трициклічні
антидепресанти),
групи
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків,
петльових та
калійзберігаючих
діуретиків, інгібіторів
ангіотензинперетворювального
ферменту,
антагоністів
кальцію,
антагоністів
бета-адренорецепторів
або
індукторів
метаболізму
CYP450 (таких як
рифампіцин,
барбітурати).

У ході
дослідження
з участю
здорових
добровольців-чоловіків
одночасне
застосування
антагоніста
ендотеліну
босентану (помірний
індуктор CYP3A4, CYP2C9
та, можливо, CYP2C19)
у рівноважному
стані та
силденафілу
у
рівноважному
стані
призводило
до зниження AUC
та Cmax
силденафілу.
Тому
одночасне
застосування
таких
потужних
індукторів CYP3A4
як рифампін може
призводити
до більш
вираженого
зниження
концентрації
силденафілу
у плазмі крові.

Нікорандил
являє собою
гібрид
активатора
кальцієвих
каналів та
нітрату.
Нітратний компонент
зумовлює
можливість
його серйозної
взаємодії з
силденафілом.

Вплив
силденафілу на інші
лікарські
засоби.

Дослідження
in vitro. Силденафіл
– слабкий
інгібітор
ізоформ 1А2, 2С9,
2С19, 2D6, 2Е1 та 3А4
цитохрому Р450
(IК50 > 150 мкмоль). Оскільки
пікові
плазмові
концентрації
силденафілу
дорівнюють
приблизно 1 мкмоль,
вплив
препарату на
кліренс
субстратів
цих
ізоферментів
малоймовірний.

Відсутні
дані щодо
взаємодії
силденафілу
та таких
неспецифічних
інгібіторів фосфодіестерази
як теофілін
та дипіридамол.

Дослідження
in vivo. Оскільки
відомо, що
силденафіл
має вплив на
метаболізм
оксиду
азоту/циклічного гуанозинмонофосфату
(цГМФ), було
встановлено,
що цей
препарат
потенціює
гіпотензивну
дію
нітратів,
тому його
одночасне
застосування
з донорами
оксиду азоту
або з нітратами
у будь-якій
формі
протипоказане
(див.
розділ
«Протипоказання»).

Ріоцигуат. Доклінічні
дослідження продемонстрували адитивний
системний
ефект
зниження
артеріального
тиску при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріоцигуатом. Клінічні
дослідження
продемонстрували,
що ріоцигуат посилює
гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ5. У
пацієнтів,
які брали
участь у
дослідженні,
не
спостерігалося
позитивного
клінічного
ефекту від
одночасного
застосування
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріоцигуатом.
Протипоказане
одночасне застосування
ріоцигуату з
інгібіторами ФДЕ5 (у
тому числі
силденафілом)
(див.
розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
силденафілу
та блокаторів альфа-адренорецепторів
може
призвести до
розвитку
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього
пацієнтів.
Така реакція
найчастіше
виникала
протягом 4
годин після
застосування
силденафілу (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Особливості
застосування»). При
одночасному застосуванні
силденафілу
та
доксазозину
у пацієнтів,
стабілізація
стану яких
була
досягнута при
застосуванні
доксазозину,
іноді повідомлялося
про розвиток
симптоматичної
ортостатичної
гіпотензії. У
цих
повідомленнях
йшлося про
випадки
запаморочення
та стан перед
непритомністю,
але без
синкопе.

Не
спостерігалося
жодних
значущих
взаємодій
при
одночасному
застосуванні
силденафілу (50 мг) і
толбутаміду
(250 мг) або
варфарину (40
мг), що метаболізуються
CYP2C9.

Силденафіл
(50 мг) не
призводив до
подовження
часу
кровотечі,
спричиненої
застосуванням
ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).

Силденафіл
(50 мг) не
потенціював
гіпотензивну
дію алкоголю
здорових
добровольців
при середніх
максимальних
рівнях
етанолу в крові
80 мг/дл.

У
пацієнтів,
які
застосовували
силденафіл,
не
спостерігалося
жодних
відмінностей
профілю побічних
ефектів
порівняно з
плацебо при одночасному
застосуванні
таких класів гіпотензивних
лікарських
засобів як
діуретики,
блокатори
бета-адренорецепторів,
інгібітори АПФ,
антагоністи
ангіотензину
II,
антигіпертензивні
лікарські
засоби (судинорозширювальні
та
центральної
дії),
блокатори
адренергічних
нейронів,
блокатори
кальцієвих
каналів та блокатори
альфа-адренорецепторів.

Силденафіл
у дозі 100 мг не
впливав на
фармакокінетичні
показники
інгібіторів
ВІЛ-протеази,
саквінавіру
та
ритонавіру,
які є субстратами
CYP3A4.

У
здорових
добровольців
чоловічої
статі застосування
силденафілу
у
рівноважному
стані
призводило
до
підвищення AUC
та Cmax
босентану.

Післяреєстраційний
період.

Додавання
разової дози
силденафілу
до сакубітрилу/валсартану
в
рівноважному
стані у
пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
було
пов’язано зі
значно
більшим
зниженням
артеріального
тиску
порівняно із
застосуванням
сакубітрилу/валсартану
окремо. Тому
слід з
обережністю
розпочинати
застосування
силденафілу
пацієнтам,
які отримують
сакубітрил/валсартан.

Особливості
застосування.

До
початку
терапії слід
зібрати
медичний анамнез
пацієнта та
провести
фізикальне обстеження
для
діагностики
еректильної дисфункції
та
визначення
її можливих
причин.

Фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань. Оскільки
статева
активність
супроводжується
певним
ризиком з
боку серця,
до початку
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції лікар
має оцінити
стан
серцево-судинної
системи
пацієнта.
Силденафіл
чинить судинорозширювальну
дію, що
проявляється
легким та
короткочасним
зниженням
артеріального
тиску (див.
розділ
«Фармакодинаміка»).
До
призначення
силденафілу
лікар має ретельно
зважити, чи
може такий
ефект
несприятливо
впливати на
пацієнтів із
певними основними
захворюваннями,
особливо у
комбінації
зі статевою
активністю.
До пацієнтів
із
підвищеною
чутливістю
до
вазодилататорів
належать
пацієнти з
обструкцією
вивідного
тракту
лівого шлуночка
(наприклад
стеноз аорти,
гіпертрофічна
обструктивна
кардіоміопатія)
або пацієнти
з рідкісним
синдромом
мультисистемної
атрофії,
одним із
проявів якої
є тяжке
порушення
регуляції
артеріального
тиску з боку
вегетативної
нервової
системи.

Силденафіл
потенціює
гіпотензивний
ефект
нітратів
(див. розділ
«Протипоказання»).

У
постмаркетинговому
періоді
повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з
боку серцево-судинної
системи,
включаючи
інфаркт міокарда,
нестабільну
стенокардію,
РСС (раптову
серцеву
смерть),
шлуночкову
аритмію, цереброваскулярні
крововиливи,
транзиторну
ішемічну
атаку,
артеріальну
гіпертензію
та
артеріальну
гіпотензію,
які за часом
збігалися із
застосуванням
силденафілу.
У більшості
пацієнтів,
але не у всіх,
існували
фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань.
Багато таких
побічних
реакцій спостерігалося
під час або
одразу після
статевого
акту, і лише
кілька
трапилося
невдовзі
після
застосування
препарату
без статевої
активності.
Тому
неможливо
визначити, чи
пов'язаний
розвиток
таких
побічних
реакцій
безпосередньо
з факторами
ризику, чи їх
розвиток
зумовлений
іншими
чинниками.

Пріапізм.
Засоби
для
лікування
еректильної
дисфункції, у
тому числі й
силденафіл,
слід призначати
з
обережністю
пацієнтам з
анатомічними
деформаціями
пеніса
(такими як
ангуляція,
кавернозний
фіброз або
хвороба
Пейроні), або
пацієнтам зі
станами, що
сприяють розвитку
пріапізму
(такими як
серпоподібноклітинна
анемія,
множинна
мієлома або
лейкемія).

Після
виходу
препарату на
ринок
повідомлялося
про випадки
подовженої
ерекції та пріапізму.
Якщо ерекція
триває більш
ніж 4 години,
пацієнтам
слід негайно
звернутися за
медичною
допомогою. У
разі
відсутності
негайного
лікування
пріапізм
може призвести
до
пошкодження
тканин
пеніса та до
стійкої
втрати
потенції.

Одночасне
застосування
з іншими
інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції. Безпека
та
ефективність
одночасного
застосування
силденафілу
з іншими інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами для
лікування
гіпертензії
легеневої
артерії, які
містять
силденафіл
(наприклад Ревацио),
або з іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції
не вивчалися,
тому
застосування
таких
комбінацій
не рекомендоване.

Вплив
на зір. Спонтанні
повідомлення
про
виникнення дефектів
зору
надходили
асоційовано
із застосуванням
силденафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»). Про
випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового
нерва, що є
рідкісним
станом,
надходили
спонтанні
повідомлення
та
повідомлялося
у
наглядовому
дослідженні
асоційовано
із
застосуванням
силденафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтів
слід
попередити,
що у разі
раптового
порушення
зору застосовування
препарату
слід
припинити та
негайно
звернутися
до лікаря
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
з
ритонавіром. Одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
з
блокаторами
α-адренорецепторів.
Пацієнтам,
які
застосовують
блокатори α-адренорецепторів,
застосовувати
силденафіл
слід з
обережністю,
оскільки
така комбінація
може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього пацієнтів.
Симптоматична
гіпотензія
зазвичай
виникає
протягом
4 годин після
застосування
силденафілу.
З метою
мінімізації
можливого
розвитку
постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які
застосовують
блокатори
α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно стабілізувати
за допомогою
блокаторів
α-адренорецепторів
до початку
застосовування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).
Крім того, слід
проінформувати
пацієнтів, як
діяти у разі
появи
симптомів
постуральної
гіпотензії.

Вплив
на кровотечі.
Дослідження
тромбоцитів
людини
продемонстрували,
що in vitro
силденафіл
потенціює
антиагрегаційні
ефекти
натрію
нітропрусиду.
Немає жодної
інформації
щодо безпеки
застосування
силденафілу
пацієнтами
із
порушеннями
згортання
крові або
гострою
пептичною
виразкою.
Таким чином,
застосування
силденафілу пацієнтам
цієї групи
можливе лише
після ретельної
оцінки
співвідношення
користі та
ризиків.

Після
застосування
дози 100 мг
здоровими
добровольцями
не
спостерігалося
впливу на морфологію
або
рухомість
сперматозоїдів
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Втрата
слуху. Лікарям
слід
порадити
пацієнтам
припинити
застосування
інгібіторів
ФДЕ5, включаючи
препарат
Потенціале,
та негайно
звернутися
за медичною
допомогою у
разі раптового
зниження чи
втрати слуху.
Про ці явища,
які також
можуть
супроводжуватися
дзвоном у
вухах та
запамороченням,
повідомлялося
з асоціацією
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
силденафіл.
Визначити,
пов’язані ці
явища
безпосередньо
із застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з
іншими
факторами,
неможливо.

Одночасне
застосування
із
гіпотензивними
препаратами. Силденафіл
чинить
системну
судинорозширювальну
дію та може в
подальшому
знижувати
артеріальний
тиск у
пацієнтів,
які застосовують
гіпотензивні
лікарські
засоби. В
окремому
дослідженні
лікарської
взаємодії
одночасне
застосування
амлодипіну (5 мг
або 10 мг) та
силденафілу
(100 мг)
перорально
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
систолічного
тиску на 8 мм
рт. ст. та
діастолічного
– на 7 мм рт. ст.

Захворювання,
що
передаються
статевим шляхом.
Застосування
препарату не
захищає від
захворювань,
що
передаються
статевим
шляхом. Слід
проінструктувати
пацієнтів
щодо
необхідних
запобіжних
заходів для
захисту від
захворювань,
що передаються
статевим
шляхом,
включаючи
вірус імунодефіциту
людини.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
не
призначений
для
застосування
жінкам.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або
іншими
механізмами.

Досліджень
впливу
препарату на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з
іншими
механізмами
не проводили.

Оскільки
у ході
клінічних
досліджень
застосування
силденафілу
повідомлялося
про випадки
запаморочення
та порушення
з боку
органів зору,
перед тим як
сідати за
кермо
транспортного
засобу або
працювати з
механізмами,
пацієнтам
необхідно
з’ясувати,
якою є їхня
індивідуальна
реакція на
застосування
препарату.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
застосовувати
перорально.

Дорослі.
Рекомендована
доза
препарату
становить 50 мг,
застосовувати
у разі
необхідності приблизно
за 1 годину до
статевої
активності.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
100 мг або знизити
до 25 мг*.
Максимальна
рекомендована
доза
становить 100
мг. Частота
застосування
максимально
рекомендованої
дози
препарату
становить
1 раз на добу.
При застосуванні
препарату
під час
прийому їжі
дія
препарату
може
наставати
пізніше, ніж при
його
застосуванні
натще.

Пацієнти
літнього
віку. Необхідність
у корекції
дози
пацієнтам літнього
віку (≥ 65
років) відсутня.

Пацієнти
із нирковою
недостатністю.
Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості
(кліренс креатиніну
30-80 мл/хв)
рекомендована
доза препарату
є
аналогічною
дозі,
вказаній вище у
розділі
«Дорослі».

Оскільки
у пацієнтів з
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну < 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижений, слід
розглянути
можливість
застосування
дози
препарату 25 мг*. Залежно
від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
50 мг та 100
мг.

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.
Оскільки
у пацієнтів
із
печінковою
недостатністю
(наприклад
цирозом)
кліренс силденафілу
знижений,
рекомендована
доза
препарату становить
25 мг*. Залежно
від
ефективності
та переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
50 мг та 100 мг.

Пацієнти,
які
застосовують
інші
лікарські
засоби. Якщо
пацієнти
одночасно
застосовують
інгібітори CYP3A4
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»),
слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг* (за
винятком ритонавіру,
застосування
якого
одночасно із силденафілом
не
рекомендується,
див. розділ
«Особливості
застосування»).

З метою
мінімізації
можливого
розвитку постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які застосовують
блокатори
α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів
α-адренорецепторів
до початку
застосовування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг* (див.
розділ
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

* При
призначенні
силденафілу
у дозі 25 мг застосовувати
препарат у
відповідному
дозуванні
або
лікарській
формі.

Діти.

Препарат
не показаний
до
застосування
особам віком
до 18 років.

Передозування.

У ході
клінічних
дослідженнях
з участю добровольців
під час
застосування
разової дози
силденафілу
до 800 мг
побічні
реакції були
подібними до
тих, що
спостерігалися
при
застосуванні
силденафілу
у нижчих
дозах, але
виникали
частіше та
були тяжчими.
Застосовування
силденафілу
у дозі 200 мг не призводило
до
підвищення
ефективності,
але спричиняло
зростання
кількості
випадків
розвитку
побічних
реакцій
(головного болю,
припливів,
запаморочення,
диспепсії,
закладеності
носа,
порушень з
боку органів зору).

У
випадку
передозування
при
необхідності
слід вдатися
до звичайних
підтримуючих
заходів. Пришвидшення
кліренсу
силденафілу
при гемодіалізі
малоймовірне
внаслідок
високого ступеня
зв'язування
препарату з
білками плазми
крові та
відсутності
елімінації
силденафілу із
сечею.

Побічні
реакції.

Інфекційні
та інвазивні
захворювання: риніт.

З
боку імунної
системи: гіперчутливість.

З
боку
нервової
системи: головний
біль,
запаморочення,
сонливість, гіпестезія,
інсульт,
транзиторна
ішемічна
атака,
судоми*,
рецидиви
судом*,
синкопе, атаксія,
невралгія,
нейропатія,
парестезія, тремор,
вертиго,
депресія,
безсоння,
аномальні
сновидіння,
зниження
рефлексів.

З
боку органів
зору: порушення
сприйняття
кольору**,
розлади зору,
затьмарення
зору, розлади
сльозовиділення***,
біль в очах,
фотофобія,
фотопсія,
гіперемія
очей,
яскравість
зору,
кон’юнктивіт,
неартеріальна
передня
ішемічна
нейропатія
зорового
нерва*,
оклюзія
судин
сітківки*,
ретинальний
крововилив,
артеріосклеротична
ретинопатія,
порушення з
боку сітківки,
глаукома,
дефекти поля
зору,
диплопія, зниження
гостроти
зору, міопія,
астенопія, плаваючі
помутніння
склистого
тіла, порушення
з боку
райдужної
оболонки,
мідріаз,
поява сяючих
кругів
навколо джерела
світла (гало)
у полі зору,
набряк очей, припухлість
очей,
порушення з
боку очей, гіперемія
кон’юнктиви,
подразнення
очей, аномальні
відчуття в
очах, набряк
повік, знебарвлення
склери.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: запаморочення,
дзвін у
вухах,
глухота.

З
боку
серцево-судинної
системи: тахікардія,
посилене
серцебиття,
РСС (раптова
серцева
смерть)*,
інфаркт
міокарда,
шлуночкова
аритмія*,
фібриляція
передсердь,
нестабільна
стенокардія,
припливи,
припливи
жару,
гіпертензія,
гіпотензія,
стенокардія,
АV-блокада,
мігрень,
постуральна
гіпотензія,
ішемія
міокарда,
тромбоз
судин головного
мозку,
раптова
зупинка
серця,
порушення
результатів
на ЕКГ,
кардіоміопатія.

З
боку
дихальної системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння:
закладеність
носа, носова
кровотеча,
закладеність
придаткових
пазух носа,
відчуття
стиснення у
горлі, набряк
слизової
оболонки
носа, сухість
у носі,
бронхіальна
астма,
диспное,
ларингіт,
фарингіт,
синусит,
бронхіт,
посилене
слиновиділення,
посилення кашлю.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: нудота,
диспепсія,
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба,
блювання,
біль у
верхній частині
живота,
сухість у
роті,
гіпестезія ротової
порожнини,
глосит,
коліт,
дисфагія,
гастрит,
гастроентерит,
езофагіт,
стоматит,
порушення
результатів
печінкових
проб,
ректальна
кровотеча,
гінгівіт.

З
боку шкіри та
підшкірних
тканин: висипання,
синдром
Стівенса-Джонсона*,
токсичний
епідермальний
некроліз*,
кропив’янка,
герпес,
свербіж,
пітливість,
виразки шкіри,
контактний
дерматит,
ексфоліативний
дерматит.

З
боку
скелетно-м’язової
та сполучної
тканини: міалгія,
біль у
кінцівках,
артрит,
артроз, розрив
сухожилля,
теносиновіт,
біль у кістках,
міастенія,
синовіт.

З
боку нирок та
сечовивідних
шляхів: гематурія,
цистит,
ніктурія,
підвищена
частота
сечовипускань,
нетримання
сечі.

З
боку
статевих
органів та
молочних
залоз: кровотеча
зі статевого
члена,
пріапізм*, гематоспермія,
подовжена
ерекція,
збільшення
молочних
залоз,
порушення
еякуляції, набряк
статевих
органів,
аноргазмія.

З боку
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
лейкопенія.

З боку
обміну
речовин та
харчування: спрага,
набряк,
подагра,
нестабільний
(лабільний)
цукровий
діабет,
гіперглікемія,
периферичні
набряки,
гіперурикемія,
гіпоглікемія,
гіпернатріємія.

Загальні
розлади та
порушення у
місці введення:
біль
у грудях,
підвищена
втомлюваність,
відчуття
жару,
подразнення,
набряк
обличчя, реакції
фоточутливості,
шок, астенія,
біль, раптове
падіння, біль
у животі,
випадкові травми.

Специфічні
відчуття: раптове
зниження чи
втрата слуху,
біль у вухах,
крововилив у
око,
катаракта,
сухість в очах.

Обстеження:
підвищена
частота
серцевих
скорочень.

* Повідомлялося
лише під час
дослідження
після виходу
препарату на
ринок.

**
Порушення
сприйняття
кольору:
хлоропсія, хроматопсія,
ціанопсія,
еритропсія,
ксантопсія.

***
Порушення
сльозовиділення:
сухість в очах,
порушення
сльозовиділення
та підвищення
сльозовиділення.

Досвід
застосування
після виходу
на ринок.

Серцево-судинні
та
цереброваскулярні
явища. Повідомлялося
про серйозні
серцево-судинні,
цереброваскулярні
та судинні
явища, включаючи
цереброваскулярну
кровотечу, субарахноїдальну
та
внутрішньоцеребральну
кровотечу,
легеневу
кровотечу, що
були пов’язані
у часі із
застосуванням
препарату.
Більшість
пацієнтів,
але не всі,
мали існуючі
фактори
серцево-судинного
ризику. Повідомлялося,
що багато з
цих явищ
виникли під
час або
одразу після
статевої
активності
та декілька
явищ виникли
одразу під час
застосування
препарату без
статевої
активності.
Інші явища
виникли
протягом
наступних
годин або
днів після
застосування
препарату та
статевої активності.
Неможливо
встановити,
мають ці явища
прямий
зв’язок із
застосуванням
препарату, зі
статевою
активністю,
із наявними факторами
ризику чи із
комбінацією
цих факторів,
або з іншими
факторами.

Кровоносна
та
лімфатична
системи:
вазооклюзивний
криз. У
невеликому
завчасно
припиненому
дослідженні
застосування
препарату
Ревацио
(силденафіл)
для пацієнтів
з легеневою
артеріальною
гіпертензією,
вторинною
щодо
серпоподібноклітинної
анемії, при
застосуванні
силденафілу
про розвиток
вазооклюзивних
кризів, що
потребували
госпіталізації,
повідомлялося
частіше, ніж
при
застосовуванні
плацебо. Клінічне
значення
цієї
інформації
для пацієнтів,
які
застосовують
препарат
Потенціале з
метою
лікування
еректильної
дисфункції, є
невідомим.

Нервова
система:
тривожність,
транзиторна
глобальна
амнезія.

Специфічні
відчуття.

Органи
слуху. Повідомлялося
про випадки
раптового
зниження чи
втрати слуху,
пов’язані у
часі з застосуванням
силденафілу.
У деяких
випадках
повідомлялося
про
наявність
медичних станів
та інших
факторів, що
могли
відіграти
роль у
розвитку
побічних
реакцій з
боку слуху. У
багатьох
випадках
інформація
щодо
подальшого
медичного
спостереження
відсутня.
Визначити,
пов’язані ці
явища безпосередньо
із
застосуванням
силденафілу, з
наявними
факторами
ризику
втрати слуху,
з
комбінацією
цих факторів
чи з іншими
факторами,
неможливо.

Органи
зору. Тимчасова
втрата зору,
почервоніння
очей, печіння
в очах,
підвищення
внутрішньоочного
тиску, набряк
сітківки,
судинні
захворювання
сітківки чи
кровотеча,
відшарування
склистого
тіла.

Повідомлялося
про випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового
нерва, що є
причиною
зниження
зору, включаючи
постійну
втрату зору,
які були
пов’язані у
часі з
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
препарат
Потенціале.
Багато з
пацієнтів,
але не всі,
мали наявні
анатомічні
або судинні
фактори
ризику
розвитку неартеріальної
передньої
ішемічної
нейропатії
зорового
нерва,
включаючи
(але необов’язково
обмежуючись)
такі: низьке
співвідношення
діаметра
екскавації
та диску зорового
нерва (застійний
диск
зорового
нерва), вік
більше ніж 50 років,
гіпертензія,
захворювання
коронарних
артерій,
гіперліпідемія
та паління.
Неможливо
визначити,
пов’язані ці
явища безпосередньо
із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з
наявними
анатомічними
або судинними
факторами
ризику, чи з
комбінацією
цих всіх
факторів, чи
з іншими
факторами.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції. Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
безперервний
моніторинг
співвідношення
користі і
ризику,
пов’язаних
із застосуванням
цього
лікарського
засобу.
Лікарям слід
звітувати
про будь-яку
підозру на побічні
реакції
відповідно
до вимог
законодавства.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 30 оС.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 2
таблетки у
блістері; по 1
або по 2
блістери у
пачці з
картону;

по 1
таблетці у
блістері; по 1
або по 2, або по 4
блістери у
пачці з
картону.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ПрАТ
«Технолог».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

20300,
Україна,
Черкаська
обл., місто
Умань, вулиця
Стара
прорізна,
будинок 8.