ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування
лікарського
засобу

ЕПНОН 25

ЕПНОН 50

(EPNONE 25

EPNONE 50)

Склад:

діюча
речовина: еплеренон;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,  містить
25 мг або 50 мг
еплеренону;

допоміжні
речовини: лактоза,
моногідрат;
целюлоза
мікрокристалічна;
натрію
кроскармелоза;
натрію
лаурилсульфат;
гіпромелоза;
тальк; магнію
стеарат; Brown А05D00723
[титану
діоксид (Е 171), гіпромелоза
(Е 464), заліза
оксид
червоний (E 172),  поліетиленгліколь,
тальк].

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
круглої
форми, гладкі з обох
сторін,
вкриті
плівковою
оболонкою коричневого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Калійзберігаючі
діуретики.
Антагоністи альдостерону.
Еплеренон.
Код АТХ C03D A04.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Еплеренон
має відносну
селективність
у зв’язуванні
з
рекомбінантними
рецепторами
людини до
мінералокортикоїдів
порівняно з глюкокортикоїдами,
прогестероном
та андрогенами.
Еплеренон
перешкоджає
зв’язуванню
рецепторів з
альдостероном
— важливим
гормоном
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи, що
бере участь у
регулюванні
артеріального
тиску та
задіяна у
патофізіологічних
механізмах
розвитку
серцево-судинних
захворювань.

Було
продемонстровано,
що еплеренон
призводить
до стійкого підвищення
рівня реніну
в плазмі
крові та рівня
альдостерону
в сироватці
крові, що збігається
з
пригніченням
шляху
негативного
зворотного
впливу
альдостерону
на секрецію
реніну. При
цьому
підвищення
активності
реніну в
плазмі крові
та рівнів
альдостерону
у крові не
призводить
до
пригнічення
дії еплеренону.

Відомо,
що додавання
різних доз
еплеренону до
стандартної
терапії при хронічній
серцевій
недостатності
(II—IV
функціональний
клас за класифікацією
Нью-Йоркської
кардиологічної
асоціації (NYHA), гострому
інфаркті
міокарда (ІМ),
ускладненій
дисфункції
лівого
шлуночка
(фракція викиду
≤ 40 %) та
серцевій
недостатності
призводить
до
прогнозованого
дозозалежного
збільшення
рівня
альдостерону.

Тривале
лікування дозами
від 25 мг з
поступовим
збільшенням
до 50 мг еплеренону
на добу за
умови
контрольованого
рівня калію в
крові,
розпочате через
3–14 днів
після
гострого ІМ у
хворих з
дисфункцією
лівого
шлуночка та
клінічними
ознаками
серцевої
недостатності
додатково до
стандартного
лікування
(аспірин,
бета-блокатор,
інгібітор
АПФ
(ангіотензинперетворюючий
фермент),
нітрат,
петльовий
діуретик,
інгібітор
ГМК-КоА-редуктази),
виявилося
ефективним
щодо зниження
смертності з
усіх причин і
запобігання
серцево-судинним
ускладненням.
Клінічна
ефективність
еплеренону, в
першу чергу,
була
продемонстрована
при лікуванні
пацієнтів
віком до
75 років.
Користь від
лікування
для
пацієнтів
віком від
75 років
вивчена
недостатньо.

Частота
гіперкаліємії
становила 3,4 %
в групі, яка
отримувала
еплеренон,
порівняно із
2 % в групі, яка
отримувала
плацебо (p < 0,001).
Частота
гіпокаліємії
становила 0,5 %
в групі, яка
отримувала
еплеренон,
порівняно із
1,5 % в групі, яка
отримувала
плацебо (p < 0,001).

Стійкого
впливу
еплеренону
на частоту серцевих
скорочень,
тривалість
комплексу QRS або
інтервалів PR
та QT не було
виявлено.

У
пацієнтів із
систолічною
серцевою
недостатністю
(фракція
викиду
лівого
шлуночка ≤ 30 %
або ≤ 35 % у
поєднанні з
тривалістю
комплексу QRS > 130
мс) та
легкими
симптомами
(ІІ
функціональний
клас за
класифікацією
NYHA) при додаванні
препарату (початкова
доза 25 мг на
добу зі
збільшенням через
4 тижні до 50 мг
на добу при
показниках калію
в сироватці
крові менше 5,0
ммоль/л) до
базової
терапії, що
включала
діуретики, інгібітори
АПФ чи
блокатори
рецепторів ангіотензину
ІІ, бета-блокатори,
антитромботичні
засоби,
ліпідознижувальні
препарати та
глікозиди
наперстянки,
встановлено,
що імовірність
смерті із
серцево-судинних
причин або виникнення
необхідності
госпіталізації
з приводу
серцевої
недостатності,
а також
смерті з
будь-якої причини
статистично
достовірно
нижча у
порівнянні з
базовою
терапією без
еплеренону.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Абсолютна
біодоступність
еплеренону
після
застосування
дози 100 мг
перорально
становить 69 %. Максимальна
концентрація
препарату в
плазмі крові
досягається
приблизно
через 2 години.
Максимальна
концентрація
в плазмі
крові (Cmax) та
площа під
фармакокінетичною
кривою (AUC) змінюються
пропорційно
дозі у
діапазоні 10–100
мг та менше,
ніж
дозопропорційно,
при
застосуванні
доз понад 100 мг.
Рівноважний
стан настає
протягом 2 днів
від початку
лікування.
Їжа не
впливає на
абсорбцію
препарату.

Розподіл.

Еплеренон
зв’язується
з білками
плазми приблизно
на 50 %, головним
чином з
α-1-кислими
глікопротеїнами.
Уявний об’єм
розподілу
еплеренону у
рівноважному
стані
розцінюють
як такий, що
дорівнює 50 ± 7 л.
Еплеренон не
схильний до
зв’язування
з еритроцитами.

Біотрансформація.

Метаболізм
еплеренону
переважно
здійснюється
за рахунок
ферменту CYP3A4. В
плазмі крові
людини не
виявлено
жодних
активних
метаболітів
еплеренону.

Виведення.

Менш ніж
5 % дози
еплеренону
виводиться з
сечею і калом
у вигляді
незміненого
препарату.
Після
перорального
прийому
разової дози
радіоактивно
міченого
препарату
приблизно 32 %
дози було
виведено з
організму з
калом і
приблизно 67 %
було
виділено з
сечею. Період
напіввиведення
еплеренону
становить
близько 3–5
годин. Уявний
плазмовий кліренс
дорівнює
приблизно 10
л/год.

Застосування
у особливих
групах
пацієнтів.

Дослідження
фармакокінетики
еплеренону
при
застосуванні
в дозі 100 мг 1 раз
на добу
проводили у
осіб
літнього
віку віком
від 65 років, у
чоловіків та
жінок, а також
у
афроамериканців.
Значних
відмінностей
у
фармакокінетиці
еплеренону у
чоловіків та
жінок не виявлено.
У пацієнтів
літнього
віку в
рівноважному
стані
спостерігали
підвищення
рівнів Cmax (22 %)
та AUC (45 %) порівняно
з молодшими
пацієнтами (18–45
років). У
афроамериканців
у
рівноважному
стані Cmax
була нижча на
19 %, а AUC — на 26 %
нижчою (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Діти.

Встановлено,
що маса тіла пацієнта
має
статистично
значущий
вплив на
об’єм
розподілу
еплеренону,
але не на його
виведення. У
пацієнтів з
масою тіла 45
кг об’єм
розподілу
приблизно на 40 %
нижчий, ніж у
дорослих, а пікава
експозиція
передбачається
вища. Натомість
у пацієнтів з
більшою
масою тіла об’єм
розподілу
еплеренону
та пікова експозиція
прогнозуються
подібні до
таких, що
спостерігаються
у дорослих з
подібною
масою тіла. При
застосуванні
дітям
еплеренону в
початковій
дозі 25 мг 1 раз
на добу та
після 2
тижнів застосування
25 мг 2 рази на
добу, а в разі
клінічної
необхідності
— до 50 мг 2 рази
на добу
найвищі
концентрації
не перевищували
такі, що
спостерігаються
у дорослих
при застосуванні
початкової
дози 50 мг 1 раз
на добу.

Ниркова
недостатність.

Фармакокінетику
еплеренону
оцінювали у
пацієнтів з
різними
ступенями
порушення
ниркової
функції та у
пацієнтів, які
знаходилися
на
гемодіалізі.
У пацієнтів із
тяжкою
формою
ниркової
недостатності
AUC та Cmax у
рівноважному
стані були
підвищені на
38 % та 24 %
відповідно
порівняно з
контрольною
групою. У
пацієнтів,
які
знаходилися
на
гемодіалізі,
ці показники
були знижені
на 26 % та 3 %
відповідно
порівняно з
контрольною
групою
пацієнтів.
Кореляції
між плазмовим
кліренсом
еплеренону
та кліренсом
креатиніну
виявлено не
було.
Еплеренон не
видаляється
за допомогою
гемодіалізу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Печінкова
недостатність.

Фармакокінетику
еплеренону в
дозі 400 мг досліджували
у пацієнтів з
помірними
ураженнями
печінки (клас
В за
класифікацією
Чайлда — П’ю)
та
порівнювали
з
результатами
пацієнтів
без
порушення функції
печінки. Cmax
та AUC
еплеренону у
рівноважному
стані були підвищені
на 3,6 % та 42 %
відповідно
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»).
Оскільки досліджень
застосування
еплеренону
для лікування
пацієнтів із
тяжкими
порушеннями
функцій
печінки не проводили,
призначення
еплеренону
таким пацієнтам
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Серцева
недостатність.

У
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
(класи II—IV за
класифікацією
NYHA) проводили
дослідження
фармакокінетики
еплеренону,
що застосовувався
у дозі 50 мг.
Значення Cmax
та AUC у
рівноважному
стані у
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
були на 38 % та 30 %
відповідно
вищими, ніж у
здорових
пацієнтів
відповідного
віку, статі
та з такою ж
масою тіла. Популяційний
аналіз
фармакокінетики
еплеренону,
проведений у
підгрупі
пацієнтів з
дослідження
EPHESUS, свідчить,
що кліренс
еплеренону у
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
не
відрізняється
від кліренсу
цього
препарату у
здорових
добровольців
літнього
віку.

Клінічні
характеристики.

Показання.

-
Доповнення
до
стандартного
лікування із застосуванням
β-блокаторів
з метою зниження
ризику
захворюваності
та
летальності,
пов’язаних
із
серцево-судинними
захворюваннями,
у стабільних
пацієнтів з
дисфункцією
лівого шлуночка
(фракція
викиду
лівого
шлуночка ≤ 40 %)
та
клінічними
ознаками
серцевої
недостатності
після
нещодавно
перенесеного
інфаркту
міокарда.

-
Доповнення
до
стандартної
оптимальної
терапії з
метою
зниження
ризику
захворюваності
та
летальності,
пов’язаної
із серцево-судинними
захворюваннями,
у дорослих
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
II класу
(хронічною)
за
класифікацією
NYHA та дисфункцією
лівого
шлуночка
(фракція
викиду лівого
шлуночка ≤ 30 %)
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Протипоказання.

-
Гіперчутливість
до
еплеренону
або до
будь-якої з
допоміжних
речовин.

-
Рівень
калію в
сироватці
крові > 5
ммоль/л на момент
початку
лікування.

-
Ниркова
недостатність
тяжкого
ступеня (розрахункова
швидкість
клубочкової
фільтрації < 30
мл/хв/1,73 м2).

-
Печінкова
недостатність
тяжкого
ступеня (клас
С за
класифікацією
Чайлда — П’ю).

-
Лікування
калійзберігаючими
сечогінними
препаратами,
калієвмісними
добавками або
потужними
інгібіторами
CYP3A4 (наприклад,
ітраконазолом,
кетоконазолом,
ритонавіром, нелфінавіром,
кларитроміцином,
телітроміцином
та
нефазодоном)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

-
Одночасне
застосування
еплеренону у
потрійній
комбінації
разом з
інгібітором
АПФ та
блокатором
рецепторів
ангіотензину.

-
Вагітність.

-
Годування
груддю.

-
Дитячий
вік до 18 років.

-
Артеріальна
гіпертензія
при діабеті
ІІ типу з
мікроальбумінурією
або
підвищеним
рівнем
креатиніну в
сироватці
більше 2 мг/дл
(або більше 177
µмоль/л) у чоловіків
або 1,8 мг/дл (або
більше 159
µмоль/л) у
жінок.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Фармакодинамічні
взаємодії.

Калійзберігаючі
сечогінні
препарати та калієвмісні
добавки.

Еплеренон
не слід
призначати
пацієнтам, які
отримують
інші
калійзберігаючі
сечогінні
препарати та
калієвмісні
добавки через
підвищений
ризик
розвитку
гіперкаліємії
(див. розділ
«Протипоказання»).
Під впливом
калійзберігаючих
сечогінних
препаратів
також може
посилюватися
дія гіпотензивних
препаратів
та інших
сечогінних засобів.

Інгібітори
АПФ,
блокатори
рецепторів
ангіотензину.

При
застосуванні
еплеренону у
комбінації з
інгібітором
АПФ та/або
блокатором
рецепторів
ангіотензину
ризик гіперкаліємії
збільшується.
Рекомендовано
ретельно
контролювати
рівень калію
в сироватці
крові та
показники
функції
нирок,
особливо у
пацієнтів із
ризиком
порушення
ниркових
функцій, наприклад
у пацієнтів
літнього
віку. Еплеренон
не слід
застосовувати
одночасно у
потрійній
комбінації
разом із
інгібітором
АПФ та
блокатором
рецепторів
ангіотензину
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»).

Літій.

Досліджень
взаємодії
еплеренону з
літієм не
проводили.
Разом із тим
у пацієнтів,
які
отримували
літій
одночасно з
інгібіторами
АПФ та
сечогінними
препаратами,
були описані
випадки
токсичної
дії літію
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Слід уникати
одночасного
застосування
еплеренону
та
препаратів
літію. Якщо
немає
можливості
уникнути
застосування
цієї
комбінації,
необхідно
контролювати
рівень літію
в плазмі
крові (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Циклоспорин,
такролімус.

Циклоспорин
та
такролімус
можуть
спричинити
порушення
функції
нирок та
розвиток
гіперкаліємії.
Слід уникати
одночасного застосування
еплеренону
та
циклоспорину
або
такролімусу.
У разі
необхідності
призначення
циклоспорину
та
такролімусу
в ході
лікування еплереноном
рекомендовано
ретельно
контролювати
рівень калію
в сироватці
крові (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП).

За
рахунок
безпосереднього
впливу на клубочкову
фільтрацію
лікування
НПЗП може призвести
до гострої
ниркової
недостатності,
особливо у
пацієнтів,
які входять у
групу
високого ризику
(літній вік
та/або
зневоднення).
Пацієнтам,
які
отримують
еплеренон та
НПЗП, до початку
лікування
слід
забезпечити
адекватний
водний режим
та
контролювати
їхню функцію
нирок.

Триметоприм.

Одночасне
призначення
триметоприму
та еплеренону
підвищує
ризик
розвитку
гіперкаліємії.
Слід
контролювати
рівень калію в
сироватці
крові та
показники
функції нирок,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку та пацієнтів
із
порушенням
функцій
нирок.

α-1-блокатори
(наприклад,
празозин,
альфузозин).

При
комбінуванні
α-1-блокаторів
та еплеренону
існує
можливість
підсилення
гіпотензивної
дії та/або
розвитку
ортостатичної
гіпотензії. У
ході
одночасного
застосування
α-1-блокаторів
слід
контролювати
клінічний
стан
пацієнтів
щодо
ортостатичної
гіпотензії.

Трициклічні
антидепресанти,
нейролептики,
аміфостин,
баклофен.

Одночасне
застосування
цих
лікарських засобів
та
еплеренону
потенційно
може підсилювати
гіпотензивну
дію та
підвищувати
ризик
розвитку
ортостатичної
гіпотензії.

Глюкокортикоїди,
тетракозактид.

При
одночасному
призначенні
цих лікарських
засобів та
еплеренону
існує
можливість
послаблення
гіпотензивної
дії внаслідок
затримки
рідини та
натрію.

Фармакокінетичні
взаємодії.

Дослідження
in vitro
свідчать, що
еплеренон не
є
інгібітором
ізоферментів
CYP1A2, CYP2C19, CYP2C9, CYP2D6 або CYP3A4.
Еплеренон не
є субстратом
або
інгібітором Р-глікопротеїну.

Дигоксин.

Рівень
системної
експозиції (AUC)
дигоксину при
одночасному
застосуванні
з еплереноном
зростає на 16 %
(90 % ДІ 4–30 %). Слід
з
обережністю
призначати
дигоксин в
дозах,
наближених
до верхньої
межі терапевтичного
діапазону.

Варфарин.

Клінічно
важливих
фармакокінетичних
взаємодій з
варфарином
описано не
було. Слід з
обережністю
призначати
варфарин у
дозах,
наближених
до верхньої
межі терапевтичного
діапазону.

Субстрати
CYP3A4.

Результати
фармакокінетичних
досліджень
зі
зразками-субстратами
CYP3A4 (тобто
мідазоламом
та
цизапридом)
не виявили
ознак виражених
фармакокінетичних
взаємодій
при одночасному
застосуванні
цих засобів
та еплеренону.

Інгібітори
CYP3A4.

-
Потужні
інгібітори CYP3A4:
при
одночасному
застосуванні
еплеренону
та засобів,
що
пригнічують
активність ферменту
CYP3A4, можливий
розвиток
виражених фармакокінетичних
взаємодій.
Під впливом потужного
інгібітору CYP3A4
(кетоконазол
200 мг 2 рази на
добу) AUC
еплеренону
збільшувалася
на 441 % (див.
розділ
«Протипоказання»).
Одночасне
застосування
еплеренону
та потужних
інгібіторів
CYP3A4
(кетоконазолу,
ітраконазолу,
ритонавіру,
нелфінавіру,
кларитроміцину,
телітроміцину
та
нефазадону) протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

- Слабкі
та помірні
інгібітори CYP3A4:
застосування
одночасно з
еритроміцином,
саквінавіром,
аміодароном,
дилтіаземом,
верапамілом
та
флуконазолом
призводило
до виражених
фармакокінетичних
взаємодій із
підвищенням
рівнів AUC на 98–187 %.
Відповідно, при
одночасному
призначенні
еплеренону та
слабких або
помірних
інгібіторів
CYP3A4 доза еплеренону
не повинна
перевищувати
25 мг (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Індуктори
CYP3A4.

Одночасне
застосування
еплеренону
та звіробою
(потужний
індуктор CYP3A4)
призводило
до зниження AUC
еплеренону
на 30 %. Застосування
потужніших
індукторів CYP3A4
(таких як
рифампіцин)
може
призводити
до більш вираженого
зниження AUC
еплеренону.
Через ризик
зниження
ефективності
еплеренону
не рекомендовано
застосовувати
одночасно з
цим
препаратом
потужні
індуктори CYP3A4
(рифампіцин,
карбамазепін,
фенітоїн, фенобарбітал,
звіробій)
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Антациди.

Виходячи
з
результатів
клінічного
фармакокінетичного
дослідження,
при одночасному
застосуванні
еплеренону
та
антацидних
препаратів не
очікується
виражених
взаємодій.

Особливості
застосування.

Гіперкаліємія.
У
ході
лікування
еплереноном,
відповідно до
його
механізму
дії, можливий
розвиток гіперкаліємії.
У всіх
пацієнтів на
початку лікування
та у ході
зміни дози
препарату
слід
контролювати
рівні калію в
сироватці
крові. Надалі
рекомендовано
проводити
періодичний
контроль,
особливо у
пацієнтів,
які входять до
групи ризику
виникнення
гіперкаліємії
(таких як
пацієнти
літнього
віку,
пацієнти з
нирковою
недостатністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози») та
діабетом). Після
початку
лікування
еплереноном
не рекомендовано
використовувати
калієвмісні
добавки
через
підвищений
ризик
розвитку
гіперкаліємії.
Було
продемонстровано,
що зниження
дози еплеренону
призводить
до зниження
концентрації
калію в
сироватці
крові. У ході
одного дослідження
було
продемонстровано,
що додаткове
призначення
гідрохлоротіазиду
в ході
лікування
еплереноном
компенсувало
підвищення
концентрації
калію в
сироватці
крові.

При застосуванні
еплеренону у
комбінації з
інгібітором
АПФ та/або
блокатором
рецепторів ангіотензину
ризик
гіперкаліємії
збільшується.
Еплеренон не
слід
застосовувати
одночасно у
потрійній
комбінації
разом із
інгібітором
АПФ та
блокатором
рецепторів
ангіотензину
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Порушення
функції
нирок. У
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок (у тому
числі з
діабетичною
мікроальбумінурією)
слід
регулярно
контролювати
рівень калію.
Зниження
функції
нирок
супроводжується
підвищенням
ризику гіперкаліємії.
Відповідно
лікування
таких
пацієнтів слід
проводити з
обережністю.
Еплеренон не
видаляється
за допомогою
гемодіалізу.

Порушення
функції
печінки. У
пацієнтів із
легкими та
помірними порушеннями
функції
печінки
(класи А та В
за класифікацією
Чайлда — П’ю)
підвищення
рівня калію
сироватки
крові понад 5,5
ммоль/л не
відбувалося.
Такі пацієнти
потребують
контролю
рівнів
електролітів.
Застосування
еплеренону
для лікування
пацієнтів із
тяжкими
порушеннями
функцій
нирок не
вивчали, тому
еплеренон
протипоказаний
до застосування
таким
пацієнтам
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Протипоказання»).

Індуктори
CYP3A4:
одночасне
призначення
еплеренону
та потужних
індукторів CYP3A4
не рекомендовано
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Літій,
циклоспорин,
такролімус не
слід
призначати в
ході
лікування
еплереноном
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Фертильність.
Інформації
щодо впливу
на
фертильність
людини немає.

До
складу
препарату
входить
лактоза, моногідрат,
тому його не
слід
призначати
пацієнтам із рідкісними
спадковими
розладами
(непереносимістю
галактози,
вродженою
недостатністю
лактази
Лаппа або синдромом
порушення
всмоктування
глюкози та
галактози).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Адекватних
даних
стосовно
застосування
еплеренону
вагітним
жінкам немає.
Відомості,
отримані у
ході
досліджень
на тваринах,
не вказують
на
безпосередній
або
опосередкований
несприятливий
вплив на
перебіг
вагітності,
розвиток
ембріона та
плода, пологи
та післяродовий
розвиток.
Призначати
еплеренон
вагітним
жінкам слід з
обережністю.

Годування
груддю.

Невідомо,
чи еплеренон
проникає у грудне
молоко
людини після
перорального
застосування.
Водночас
дані
доклінічних
досліджень
свідчать про
наявність
еплеренону
та/або його
метаболітів
у молоці
щурів та про
нормальний
розвиток
потомства, що
зазнало
впливу
еплеренону у
такий спосіб.
Оскільки потенціал
виникнення
побічних
ефектів у немовлят,
які
перебувають
на грудному
вигодовуванні,
не
досліджений,
слід
прийняти
клінічне рішення
щодо
припинення
годування
груддю або
припинення
застосування
препарату залежно
від
важливості
препарату
для матері.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Досліджень
впливу
еплеренону
на здатність
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами
не проводили.
Еплеренон не
спричиняє
сонливості
або порушення
когнітивних
функцій, але
у ході
керування
автотранспортом
або іншими
механізмами
слід брати до
уваги
можливість
розвитку запаморочення
у ході
лікування
препаратом.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
випускається
у дозах 25 мг та 50
мг.
Максимальна
добова доза
препарату
становить 50 мг.

Еплеренон
можна
приймати як з
їжею, так і незалежно
від прийому
їжі.

Пацієнти
з серцевою
недостатністю
після перенесеного
інфаркту
міокарда.

Рекомендована
підтримувальна
доза
еплеренону
становить 50
мг 1 раз на
добу. Лікування
слід
розпочинати
з дози 25 мг 1 раз
на добу та
поступово
підвищувати
до цільової
дози 50 мг 1 раз
на добу.
Бажано
досягти
цього рівня
дози за 4
тижні,
враховуючи
рівень калію
в сироватці
крові (див.
таблицю
нижче). Лікування
еплереноном
зазвичай необхідно
розпочинати
через 3–14 діб
після
гострого
інфаркту
міокарда.

Пацієнти
з серцевою
недостатністю
II класу (хронічною)
за
класифікацією
NYHA.

Лікування
пацієнтів із
хронічною
серцевою
недостатністю
II класу за
класифікацією
NYHA слід
розпочинати
з дози 25 мг 1 раз
на добу та
поступово
підвищувати
до цільової
дози 50 мг 1 раз
на добу.
Бажано досягти
цього рівня
дози за 4
тижні,
враховуючи
рівень калію
в сироватці
крові (див.
таблицю
нижче та
розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнтам,
у яких рівень
калію в
сироватці
крові
перевищує 5
ммоль/л, не
слід
розпочинати
лікування
еплереноном
(див. розділ
«Протипоказання»).

Рівень
калію в
сироватці
крові слід
визначати до
початку
лікування
еплереноном,
у ході
першого
тижня
лікування та
через місяць
після початку
лікування
або корекції
дози. У разі
необхідності
слід
періодично
визначати
рівень калію
в сироватці
крові
пізніше
впродовж
лікування.

Після
початку
лікування
дозу
препарату слід
коригувати з
урахуванням
концентрації
калію в
сироватці
крові, як
вказано у
таблиці
нижче.

Таблиця.
Корекція
дози після
початку
лікування.

Концентрація
калію

у
сироватці
крові
(ммоль/л)

Дія

Корекція
дози

< 5,0

Підвищення
дози

З 25 мг 1
раз на 2 дні до
25 мг 1 раз на
добу

5.0–5.4

—

Дозу
не змінюють

5.5–5.9

Зниження

дози

З 50 мг 1
раз на добу
до 25 мг 1 раз на
добу.

З 25 мг 1
раз на добу
до 25 мг 1 раз на 2
дні.

З 25 мг 1
раз на 2 дні до
тимчасової
відміни

³ 6.0

Тимчасова
відміна
препарату

-

Після
тимчасової
відміни
еплеренону
через
підвищення
рівня калію
до ≥ 6 ммоль/л відновлення
лікування
можливе у
дозі 25 мг 1 раз
на 2 дні після
зниження концентрації
калію нижче
рівня 5 ммоль/л.

Діти.
Безпека та
ефективність
застосування
еплеренону
дітям не
встановлена.

Пацієнти
літнього
віку.

Для
пацієнтів
літнього
віку немає
потреби у
корекції
початкової
дози
препарату. У
зв’язку з
віковим
зниженням
інтенсивності
функції
нирок ризик
розвитку
гіперкаліємії
у пацієнтів
літнього
віку
підвищується.
Ризик може
додатково
збільшуватись
у разі
наявності
супутнього
захворювання,
що супроводжується
підвищенням
системної
експозиції
препарату,
зокрема
порушення
функцій печінки
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості.
Рекомендовано
проводити
періодичний
контроль
рівня калію в
сироватці
крові.

Порушення
функції
нирок.

Пацієнти
з легким
порушенням функції
нирок не
потребують
корекції
початкової
дози.
Рекомендовано
проводити
періодичний
контроль
рівня калію в
сироватці
крові (див.
розділ
«Особливості
застосування»)
та
коригувати
дозу
препарату
відповідно
до таблиці
вище.

Пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок
помірної
тяжкості
(кліренс
креатиніну 30–60
мг/мл) слід
починати
лікування з
дози 25 мг 1 раз
на 2 дні та
коригувати
дозу
препарату
залежно від
концентрації
калію (див.
таблицю вище).
Рекомендовано
проводити
періодичний контроль
рівня калію в
сироватці
крові (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну < 50
мл/хв та
серцевою
недостатністю
після
інфаркту
міокарда
відсутній.
Для
лікування
таких
пацієнтів
еплеренон
слід
застосовувати
з обережністю.

Застосування
доз, що
перевищують
25 мг на добу,
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну < 50
мл/хв не
досліджували.

Еплеренон
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкими
ураженнями
нирок
(кліренс
креатиніну
< 30 мл/хв) (див.
розділ
«Протипоказання»).
Еплеренон не
видаляється
з організму
за допомогою
діалізу.

Порушення
функцій
печінки.

Пацієнти
з легким або
помірним
порушенням
функції
печінки не
потребують
корекції початкової
дози, проте через
підвищення
рівня
системної
експозиції еплеренону
у таких
пацієнтів, особливо
у пацієнтів
літнього
віку,
рекомендовано
проводити
частий та
регулярний
контроль
концентрації
калію в сироватці
крові.

Комбіноване
застосування.

У разі
одночасного
застосування
зі слабкими
або
помірними
інгібіторами
CYP3A4 (наприклад,
аміодароном, дилтіаземом
та
верапамілом)
можна починати
лікування
еплереноном
з початкової
дози 25 мг 1 раз
на добу. Доза
препарату не
повинна
перевищувати
25 мг 1 раз на
добу.

Діти.

Ефективність
та безпека
застосування
препарату
дітям не
встановлені,
тому не рекомендується
застосовувати
препарат цій
категорії
пацієнтів.

Передозування.

Повідомлень
про побічні
реакції,
пов’язані з
передозуванням
еплеренону, у
людей отримано
не було.
Очікується,
що найбільш
імовірними
проявами
передозування
препарату у
людини
будуть артеріальна
гіпотензія
або
гіперкаліємія.
Еплеренон
неможливо
вивести з
організму за
допомогою
гемодіалізу.
Було
продемонстровано,
що еплеренон
ефективно
зв’язується
з
активованим
вугіллям. У
разі
розвитку артеріальної
гіпотензії
слід
розпочинати
підтримувальне
лікування.
При розвитку
гіперкаліємії
слід
починати
лікування
згідно зі
стандартами.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції
класифіковано
за системами
органів та за
абсолютною
частотою: дуже
часто (≥1/10),
часто (≥ 1/100 та < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000
та < 1/100), рідко (≥
1/10000 та < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
невідомо (не можна
встановити,
базуючись на
наявній інформації).

Інфекції
та інвазії.

Часто:
інфекції.

Нечасто:
пієлонефрит,
фарингіт.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи.

Нечасто:
еозинофілія.

З
боку
ендокринної
системи.

Нечасто:
гіпотиреоз.

З
боку
метаболізму
та травлення.

Часто:
гіперкаліємія
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Нечасто:
гіпонатріємія,
зневоднення,
гіперхолестеринемія,
гіпертригліцеридемія.

З боку
психіки.

Нечасто:
безсоння.

З
боку
нервової
системи.

Часто:
запаморочення,
синкопе.

Нечасто:
головний
біль,
гіпестезія.

З
боку серця.

Часто:
інфаркт
міокарда.

Нечасто:
лівошлуночкова
недостатність,
фібриляція
передсердь,
тахікардія.

З
боку судин.

Часто:
гіпотензія.

Нечасто:
тромбоз
артерій
кінцівок,
ортостатична
гіпотензія.

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння.

Часто:
кашель.

З
боку травного
тракту.

Часто:
діарея,
нудота,
запор.

Нечасто:
блювання,
здуття
живота.

З
боку шкіри та
підшкірних
тканин.

Часто:
висипання,
свербіж.

Нечасто:
гіпергідроз.

Частота
невідома:
ангіоневротичний
набряк.

З
боку
кістково-м’язової
системи та
сполучних
тканин.

Часто:
м’язові
спазми, біль
у
кістково-м’язовій
системі.

Нечасто:
біль у спині.

З
боку сечовидільної
системи.

Часто:
порушення
функції
нирок (див.
розділи «Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

З
боку гепатобіліарної
системи.

Нечасто:
холецистит.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз.

Нечасто:
гінекомастія.

Загальні
розлади та
розлади у
місці введення
препарату.

Нечасто:
астенія,
нездужання.

Лабораторні
дослідження.

Часто:
підвищення
сечовини
крові.

Нечасто:
підвищення
рівня
креатиніну,
зниження кількості
рецепторів
епідермального
фактора
росту,
підвищення
рівня глюкози
крові.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання. Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.
По
10 таблеток у
блістері; по 3
блістери в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

МСН
Лабораторіс
Прайвіт Лімітед
/ MSN Laboratories Private Limited

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Дільниця  № 42,
промислова
зона Анріч, Боларам,
округ
Сангаредді-502 325,
штат
Телангана, Індія
/ Plot No. 42, Anrich Industrial Estate,
Bollaram, Sangareddy District
–
502 325, Telangana State, India.

Заявник.

МСН
Лабораторіс
Пвт. Лтд. / MSN Laboratories Private Ltd

Місцезнаходження
заявника.

МСН Хаус,
Плот № С-24,
Індастріал
Естет, Санатх
Нагар,
Хайдрабад-500 018,
Телангана,
Індія / MSN House, Plot No. C-24, Industrial
Estate, Sanath Nagar, Hyderabad-500 018, Telangana, India.