ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТАМІНÒ

(METAMINÒ)

Склад:

діюча
речовина: метформіну
гідрохлорид (metformin hydrochloride);

1
таблетка
містить
метформіну
гідрохлориду
500 мг або 850 мг, або
1000 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат, повідон,
магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
гідроксипропілметилцелюлоза.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки по 500
мг, по 850 мг:
таблетки,
вкриті
оболонкою
білого або
майже білого
кольору,
круглої
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
обох боків;

таблетки по
1000 мг:
таблетки,
вкриті
оболонкою
білого або
майже білого
кольору,
овальної
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
обох боків.

Фармакотерапевтична
група. Пероральні
гіпоглікемізуючі
засоби, за винятком
інсулінів.
Бігуаніди. Код
АТX А10В А02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Метформін
– бігуанід з
антигіперглікемічним
ефектом.
Знижує
рівень
глюкози у
плазмі крові
як натще, так
і після
прийому їжі.
Не стимулює
секрецію
інсуліну і не
спричиняє
гіпоглікемічного
ефекту, опосередкованого
цим
механізмом.

Метформін
діє трьома
шляхами:

–
призводить
до зниження
продукування
глюкози у
печінці за
рахунок
інгібування
глюконеогенезу
та
глікогенолізу;

– покращує
чутливість
до інсуліну у
м'язах, що
призводить до
поліпшення
периферичного
захоплення
та
утилізації глюкози;

– затримує
всмоктування
глюкози у
кишечнику.

Метформін
стимулює
внутрішньоклітинний
синтез
глікогену,
впливаючи на
глікогенсинтетазу.
Збільшує
транспортну здібність усіх відомих типів
мембранних
переносників
глюкози (GLUT).

Незалежно
від своєї дії
на глікемію,
метформін проявляє
позитивний
ефект на
метаболізм
ліпідів:
знижує вміст
загального
холестерину,
ліпопротеїнів
низької
щільності та
тригліцеридів.

У ході
клінічних
досліджень під
час
застосування
метформіну
маса тіла
пацієнтів
залишалась
стабільною
або помірно
знижувалась.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Після
перорального
прийому
метформіну час
досягнення
максимальної
концентрації
(Тmax)
становить
близько 2,5
години.
Абсолютна
біодоступність
таблеток 500 мг
або 850 мг
становить
приблизно 50-60 % у
здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
фракція, що
не
всмокталася
та
виводиться з
калом,
становить 20-30 %.

Після
перорального
застосування
абсорбція
метформіну є
насичуваною
і неповною.

Передбачається,
що
фармакокінетика
абсорбції
метформіну є
нелінійною.
При застосуванні
рекомендованих
доз
метформіну і
режимів
дозування
стабільні
концентрації
у плазмі
крові
досягаються
протягом 24-48 годин
і становлять
менше 1 мкг/мл.
У
контрольованих
клінічних
дослідженнях
максимальні
рівні
метформіну у
плазмі крові
(Сmах) не
перевищували
5 мкг/мл
навіть при
застосуванні
максимальних
доз.

При
одночасному
прийомі їжі
абсорбція метформіну
знижується і
злегка
уповільнюється.

Після перорального
застосування
дози 850 мг
спостерігалося
зниження
максимальної
концентрації
у плазмі
крові на 40 %,
зменшення AUC –
на 25 % і збільшення
на 35 хвилин
часу
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові. Клінічна
значущість
цих змін
невідома.

Розподіл.
Зв'язування
з білками
плазми крові
незначне.
Метформін
проникає в
еритроцити.
Максимальна
концентрація
в крові нижча,
ніж
максимальна
концентрація
у плазмі крові,
і
досягається
приблизно
через той самий
час.
Еритроцити, імовірніше
за все,
представляють
другу камеру
розподілу.
Середній об'єм
розподілу (Vd)
коливається
у діапазоні 63-276 л.

Метаболізм.
Метформін
виводиться у
незмінному
вигляді з
сечею.
Метаболітів
у людини не
виявлено.

Виведення.
Нирковий
кліренс
метформіну становить
> 400 мл/хв. Це
вказує на те,
що метформін
виводиться
за рахунок
клубочкової
фільтрації
та канальцевої
секреції.
Після
перорального
прийому дози
період
напіввиведення
становить близько
6,5 години. При
порушеній
функції
нирок
нирковий кліренс
знижується
пропорційно до
кліренсу
креатиніну і
тому період
напіввиведення
збільшується,
що
призводить
до збільшення
рівня
метформіну у
плазмі крові.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Цукровий
діабет 2 типу при
неефективності
дієтотерапії
та режиму
фізичних
навантажень,
особливо у
хворих з
надлишковою
масою тіла;

- як
монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами або
сумісно з
інсуліном для
лікування
дорослих.

- як
монотерапія
або
комбінована
терапія з інсуліном
для
лікування
дітей віком від
10 років та
підлітків.

Для
зменшення
ускладнень
діабету у
дорослих
пацієнтів з
цукровим
діабетом 2 типу і
надлишковою
масою тіла як
препарат першої
лінії після
неефективної
дієтотерапії.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість
до
метформіну
або до будь-якого
іншого
компонента
препарату;

– будь-який
тип гострого
метаболічного
ацидозу
(наприклад лактоацидоз,
діабетичний кето
ацидоз),

- діабетична
прекома;

–
ниркова
недостатність
тяжкого
ступеня (швидкість
клубочкової
фільтрації (ШКФ)<
30 мл/хв.;

– гострі
стани, що
протікають з
ризиком
розвитку
порушень
функції
нирок, такі
як: зневоднення
організму,
тяжкі
інфекційні
захворювання,
шок;

–
захворювання,
що можуть
призводити
до розвитку
гіпоксії тканин
(особливо
гострі
захворювання
або загострення
хронічної
хвороби): декомпенсована
серцева недостатність,
дихальна
недостатність,
нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда,
шок;

–
печінкова
недостатність,
гостре
отруєння
алкоголем,
алкоголізм.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Комбінації,
що не
рекомендується
застосовувати.

Алкоголь.
Алкогольна
інтоксикація
асоціюється
з підвищеним
ризиком
лактоацидозу,
особливо у
випадках
голодування, недоїданні,
або
печінковій
недостатності.
При
лікуванні препаратом
Метамін®
слід уникати
прийому алкоголю
і лікарських
засобів, що
містять спирт.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
речовини. Пацієнтам
застосування
метформіну
слід
припинити до
або під час
проведення
дослідження
та не поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після дослідження,
лише після
повторної
оцінки та встановлення
стабільного
стану функції
нирок (див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Особливості
застосування»).

Комбінації,
що слід
застосовувати
з
обережністю.

Деякі
лікарські
засоби,
наприклад,
нестероїдні
протизапальні
засоби (НПЗЗ), включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази
(ЦОГ) II,
інгібітори
ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II і діуретики,
особливо
петльові діуретини,
можуть
негативно
вплинути  на
функцію
нирок, що
може
збільшити
ризик
виникнення
лактоацидозу.
На початку лікування
вищезазначеними
лікарськими засобами
або їх
використанні
в комбінації
з
метформіном
необхідно
здійснювати
ретельний
контроль
функції
нирок.

Лікарські
засоби, що
чинять
гіперглікемічну
дію
(глюкокортикостероїди
системної та
місцевої дії,
симпатоміметики).
Необхідно частіше
контролювати
рівень
глюкози у
крові, особливо
на початку
лікування.
Під час і
після припинення
такої
сумісної
терапії
необхідно
коригувати
дозу метформіну
під
контролем
рівня
глікемії.

Транспортери
органічних
катіонів (ОСТ).

Метформін є
субстратом
обох
транспортерів
– ОТС1 і ОТС2.

Супутне застосування
метформіну з:

•
інгібіторами
ОСТ1 (такими
як верапаміл)
може зменшити
ефективність
метформіну;

•
індукторами ОСТ1
(такими як
рифампіцин) може
збільшити
шлунково-кишкове
всмоктування
та
ефективність
метформіну;

•
інгібіторами
ОСТ2 (такими
як циметидин,
долутегравір,
ранолазин,
триметоприм,
вандетаніб,
ізавуконазол)
може знизити
ниркове
виведення
метформіну з
наступним
збільшенням
концентрації
метформіну в
плазмі крові;

•
інгібіторами
обох ОСТ1 і ОСТ2
(такими як кризотиніб,
олапариб)
може вплинути
на ефективність
та ниркове
виведення
метформіну.

Тому рекомендуеться
виявляти
особливу
обережність
при
супутньому
застосуванні
цих препаратів
з метформіном,
особливо у
пацієнтів з
порушенням функції
нирок,
оскільки
концентрації
метформіну в
плазмі крові
можуть
зрости. За
необхідності
слід зважити
можливість
коригування
дози метформіну,
оскільки
інгібітори/індуктори
ОТС можуть
вплинути на
ефективність
метформіну.

Особливості
застосування.

Лактоацидоз
є дуже рідкісним,
але тяжким
метаболічним
ускладненням
що найчастіше виникає
при гострому
погіршенні
функції
нирок, серцево-легеневому
захворюванні
або сепсисі. При гострому
погіршенні функції
нирок відбувається
кумуляція
метформіну, що збільшує
ризик
розвитку
лактоацидозу.

У
разі
зневоднення (сильна
діарея або
блювання, гарячка або зменшення
споживання
рідини)
рекомендується
тимчасово
припинити
застосування
метформіну і
звернутися
за медичною допомогою.

У
пацієнтів,
які
отримають
метформін,
слід з
обережністю
розпочинати
лікування
засобами, що
можуть
гостро
погіршити
функцію нирок
(наприклад,
гіпотензивними
препаратами,
сечогінними
засобами та
НПЗП).

Інші фактори
ризику виникнення
лактоацидозу
включають недостатньо
контрольований
цукровий
діабет,
кетоз,
тривале
голодування,
надмірне
вживання
алкоголю,
печінкову
недостатність
і будь-які
стани,
пов’язані з
гіпоксією, а
також
супутнє
застосування
лікарських засобів,
що можуть
призвести до
лактоацидозу
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
та/або особи,
що
здійснюють
за ними
догляд, мають
бути
проінформовані
про ризик
розвитку
лактоацидозу.
Характерними
ознаками
лактоацидозу
є ацидотична задишка,
біль у
животі,
мʼязові
судоми, астенія
та
гіпотермія, у
подальшому
можливий розвиток
коми. У разі
появи
будь-якого
симптому
виникнення
лактоацидозу
пацієнт повинен
припинити
застосування
метформіну і
негайно
звернутися
до лікаря.

Діагностичні
результати
лабораторних
досліджень - зниження
рівня рН
крові (˂7,35),
підвищення сироваткової
концентрації
лактату
у плазмі
крові (˃5
ммоль/л) і
підвищення
аніонного
інтервалу та
підвищення
співвідношення
вмісту
лактат/піруват.
У
випадку
розвитку
лактоацидозу
необхідно
негайно
госпіталізувати
пацієнта
(див. розділ
«Передозування»).
Лікар повинен
попередити
пацієнтів
про ризик розвитку
та симптоми
лактоацидозу.

Функція
нирок. ШКФ
слід
оцінювати до
початку
лікування і регулярно
після його
завершення
(див. розділ
«Спосіб
застосування та
дози»).
Застосування
метформіну
протипоказане
пацієнтам з
ШКФ<30 мл/хв і
має бути
тимчасово
припинено за
наявності
захворювань,
що змінюють
функцію нирок (див.
розділ
«Протипоказання»).

Функція
серця. Пацієнти із
серцевою недостатністю
мають більш
високий
ризик розвитку
гіпоксії та
ниркової
недостатності.
Пацієнтам зі
стабільною
хронічною серцевою
недостатністю
метформін
можна застосовувати
при
регулярному
моніторингу
серцевої та
ниркової
функції.
Метформін
протипоказаний
пацієнтам із
гострою та
нестабільною
серцевою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
засоби. Внутрішньосудинне
введення йодовмісних
контрастних речовин
може
викликати
контраст
індуковану
нефропатію,
що
призводить
до накопичення
метформіну і
збільшення ризику
розвитку
лактоацидозу.

Застосування
метформіну
слід
припинити до
або під час
проведення
дослідження
та не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження,
лише після
повторної
оцінки та встановлення
стабільного
стану
функції
нирок (див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Хірургічні
втручання.
Необхідно
припинити
застосування
метформіну
під час
хірургічного
втручання,
яке
проводять під
загальною, спінальною
або епідуральною
анестезією і
не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
проведення
операції або
відновлення
перорального
харчування, лише
після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану функції
нирок.

Діти. До
початку
лікування
метформіном
має бути
підтверджений
діагноз
цукрового
діабету 2 типу. Не виявлено дії
метформіну
на зріст і
статеве
дозрівання у
дітей. Однак
немає даних
щодо дії
метформіну
на зріст і статеве
дозрівання
при більш
тривалому
застосуванні
метформіну,
тому рекомендоване
уважне
спостереження
за цими
параметрами
у дітей, які
лікуються
метформіном,
особливо у
період
статевого
дозрівання.

Діти
віком від 10 до 12
років.
Ефективність
і безпека
застосування
метформіну у даної
групи пацієнтів
не
відрізнялися
від такої у
дітей
старшого
віку та
підлітків. Препарат
слід
призначати з
особливою
обережністю
дітям віком
від 10 до 12 років.

Інші
застережні
заходи.
Пацієнтам
необхідно
дотримуватися
дієти, рівномірного
прийому
вуглеводів
протягом
доби та
контролювати
лабораторні
показники.
Пацієнтам із
надмірною масою
тіла слід
продовжувати
дотримуватися
низькокалорійної
дієти.
Необхідно
регулярно
контролювати
показники
вуглеводного
обміну.

Монотерапія
метформіном
не спричиняє
гіпоглікемії,
однак слід
бути
обережним
при одночасному
застосуванні
метформіну з
інсуліном
або іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад,
похідними
сульфонілсечовини
або
меглітинідами).

Якщо
у пацієнта
встановлено
непереносимість
деяких
цукрів, слід проконсультуватися
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб,
оскільки препарат
містить
лактозу.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Неконтрольований
діабет у
період
вагітності
(гестаційний
або
постійний) збільшує
ризик
розвитку
вроджених
аномалій і
перинатальної
летальності.
Є обмежені
дані
застосування
метформіну вагітним
жінкам, що
не вказують
на
підвищений
ризик
вроджених
аномалій. Доклінічні
дослідження
не виявили
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток ембріона
або плода,
пологи та
післяпологовий
розвиток. У
разі
планування
вагітності, а
також у
випадку
настання
вагітності
для лікування
діабету
рекомендовано
застосовувати
не метформін,
а інсулін для
підтримки
рівня
глюкози
крові
максимально наближеним
до нормального,
задля
зменшення
ризику
розвитку вад
плода.

Годування
груддю. Метформін
екскретується
у грудне
молоко, але у
новонароджених/немовлят,
які
знаходилися
на грудному
годуванні,
побічні
ефекти не
спостерігалися.
Однак,
оскільки недостатньо
даних щодо
безпеки
застосування
препарату,
годування
груддю не
рекомендується
протягом
терапії
метформіном. Рішення
щодо
припинення
годування
груддю
необхідно
приймати з
урахуванням
переваг
грудного
годування та
потенційного
ризику
побічних
ефектів для
дитини.

Фертильність.
Метформін не
впливав на
фертильність
тварин
при
застосуванні
у дозах 600 мг/кг/на
добу, що
майже в три
рази
перевищували
максимальну рекомендовану
добову дозу
для людини з
розрахунку
на площу
поверхні тіла.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Монотерапія
метформіном
не впливає на
швидкість
реакцій при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами,
оскільки
препарат не
спричиняє
гіпоглікемії.

Однак
слід бути
обережним
при застосуванні
метформіну у
комбінації з
іншими гіпоглікемічними
засобами
(похідні сульфонілсечовини,
інсулін або меглітидіни)
через ризик
розвитку
гіпоглікемії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
пацієнти
з
нормальною
функцією
нирок (ШКФ ≥ 90
мл/хв).

Монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами.

Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг (Метамін®,
таблетки,
вкриті
оболонкою,
по 500 мг або 850 мг) 2-3
рази на добу
під час або
після прийому
їжі.

Через 10-15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

При
лікуванні
високими
дозами (2000-3000 мг
на добу)
можливе
заміщення
кожних 2-х  таблеток
препарату
Метамін®, 500
мг, на 1
таблетку
препарату
Метамін®, 1000
мг.

Максимальна
рекомендована
доза становить
3000 мг на добу,
розподілена
на 3 прийоми.

У випадку
переходу з
іншого
протидіабетичного
засобу
необхідно
припинити
прийом цього
засобу та
призначити
метформін, як
зазначено
вище.

Комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Для
досягнення
кращого
контролю
рівня глюкози
у крові
метформін та
інсулін
можна застосовувати
у вигляді
комбінованої
терапії.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг
препарату Метамін®
2-3 рази на добу,
у той час як
дозу
інсуліну
слід
підбирати
відповідно
до
результатів
вимірювання
рівня
глюкози у
крові.

Ниркова
недостатність.
ШКФ
слід
оцінювати до
початку
лікування лікарськими
засобами, що містять
метформін, та
після
початку лікування
принаймні
щорічно.
Пацієнтам з
підвищеним
ризиком
подальшого
прогресування
ниркової
недостатності
та пацієнтам
літнього
віку, слід
проводити
ретельний
моніторинг
функції
нирок
якомога
частіше
наприклад
кожні 3-6
місяців.

ШКФ

(мл/хв)

Загальна
максимальна
добова доза (має
бути розділена
на 2-3 добові
дози)

Додаткова
інформація

60-89

3000
мг

У
разі
зниження
функції
нирок
рекомендується
розглянути
можливість
зменшення
дози.

45-59

2000
мг

Перед
початком
застосування
метформіну слід
розглянути
фактори, що
можуть
збільшити
ризик
розвитку
лактоацидозу (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Початкова
доза
становить
не більше
половини
максимальної
дози.

30-44

1000
мг

<30

-

Застосування
метформіну
протипоказане.

Діти.

Монотерапія
або
комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Препарат
Метамін®
застосовувати
дітям віком
від 10 років та
підліткам.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг
препарату
Метамін® 1
раз на добу
під час або
після
прийому їжі.
Через 10-15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

Максимальна
рекомендована
доза становить
2000 мг на добу,
розподілена
на 2-3 прийоми.

У
пацієнтів літнього
віку можливе
зниження
функції
нирок, тому
дозу метформіну
необхідно
підбирати на
основі
оцінки
функції
нирок, яку
необхідно
проводити
регулярно
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

Препарат
Метамін®
застосовувати
для
лікування
дітей віком від
10 років.

Передозування.

При
застосуванні
препарату у
дозі до 85 г
розвитку
гіпоглікемії
не
спостерігалося.
Однак у цьому
випадку
спостерігався
розвиток
лактоацидозу.
Значне
перевищення
дози
метформіну
або супутні
ризики
можуть
спричиняти
виникнення
лактоацидозу.
Лактоацидоз
є невідкладним
станом і його
слід
лікувати у
стаціонарі.
Найефективнішим
заходом для
виведення з організму
лактату і
метформіну є
гемодіаліз.

Побічні
реакції.

Найчастішими
небажаними
реакціями на
початку
лікування є
нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту. Ці
симптоми у
більшості
випадків
минають
самостійно.
Для
попередження
виникнення
зазначених
побічних
явищ рекомендується
повільне
збільшення
дозування та
застосування
добової дози
препарату у 2-3
прийоми.

Порушення
обміну
речовин:
лактоацидоз (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

При
тривалому
застосуванні
препарату може
знижуватися
всмоктування
вітаміну В12,
що
супроводжується
зниженням
його рівня у
сироватці
крові. Рекомендується
враховувати
таку можливу
причину
гіповітамінозу
В12, якщо у
пацієнта
наявна
мегалобластна
анемія.

З
боку
нервової
системи:
порушення
смаку.

З боку
травного системи: розлади
з боку
травної
системи, такі як нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту. Найчастіше
ці побічні
явища
виникають на
початку
лікування і, у більшості
випадків,
спонтанно
зникають. Для
попередження
виникнення
побічних
явищ з боку
травного тракту
рекомендується
повільне
збільшення дозування
та
застосування
добової дози
препарату у 2-3
прийоми під
час або після
прийому їжі.

З боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів:
порушення
показників
функції
печінки або
гепатити, що повністю
зникають
після
відміни
метформіну.

З боку
шкіри та
підшкірної
клітковини:
шкірні
алергічні
реакції, що включають
висипання,
еритему,
свербіж,
кропив’янку.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Таблетки
по 500 мг, по 850 мг: по 10
таблеток у блістері.
По 3
або по 10
блістерів у
картонній
упаковці.

Таблетки
по 1000 мг: по 15
таблеток у
блістері. По
2, по 4, або по 6
блістерів у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ТОВ «КУСУМ
ФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

40020,
Україна, Сумська
область, м.
Суми, вул.
Скрябіна, 54.