ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

АЗИТРОМІЦИН
ЄВРО

(AZITHROMYCIN EURO)

Склад:

діюча
речовина: азитроміцин;

1 таблетка
містить
азитроміцину
дигідрату
еквівалентно
азитроміцину
безводному –  250 мг або
500 мг;

допоміжні
речовини: кальцію
гідро фосфат;
лактоза,
моногідрат;
крохмаль
прежелатинізований;
натрію
кроскармелоза;
магнію
стеарат;
натрію
лаурилсульфат;
Опадрій
синій 03В50883:
гіпромелоза,
титану
діоксид (Е 171), поліетиленгліколь,
індигокармін
(Е 132).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
по 250 мг –
таблетки
блакитного
кольору,
круглі,
двоопуклі,
вкриті плівковою
оболонкою;
таблетки по 500
мг – таблетки
блакитного
кольору,
капсулоподібні,
двоопуклі,
вкриті плівковою
оболонкою, з
рискою з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Макроліди,
лінкозаміди
та стрептограміни.
Азитроміцин.
Код АТХ J01F A10.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Азитроміцин
–
представник
нової
підгрупи
макролідних
антибіотиків
– азалідів.
Зв’язується
з
субодиницею
50S рибосоми 70S
чутливих
мікроорганізмів,
пригнічуючи
РНК-залежний
синтез білка,
сповільнює
ріст і розмноження
бактерій, при
високих
концентраціях
можливий
бактерицидний
ефект.

Механізм
резистентності.

Повна
перехресна
резистентність
існує серед Streptococcus
pneumoniae, бета-гемолітичного
стрептококу
групи А, Enterococcus
faecalis та Staphylococcus aureus, включаючи метицилін-резистентний золотистий
стафілокок (MRSA),
до
еритроміцину,
азитроміцину,
інших
макролідів і
лінкозамідів.

Поширеність
набутої
резистентності
може бути
різною
залежно від
місцевості і
часу для
виділених
видів, тому
локальна
інформація
про
резистентність
необхідна
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. У
разі необхідності
можна
звернутися
за кваліфікованою
порадою, якщо
місцева
поширеність
резистентності
є такою, коли
ефективність
препарату
при
лікуванні
принаймні деяких
типів
інфекцій є
сумнівною.

Спектр
антимікробної
дії
азитроміцину

Зазвичай
чутливі
види

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Staphylococcus
aureus метицилін-чутливий

Streptococcus
pneumoniae пеніцилін-чутливий

Streptococcus pyogenes

Аеробні
грамнегативні
бактерії

Haemophilus
influenzae

Haemophilus
parainfluenzae

Legionella
pneumophila

Moraxella
catarrhalis

Pasteurella
multocida

Анаеробні
бактерії

Clostridium
perfringens

Fusobacterium
spp.

Prevotella spp.

Porphyriomonas
spp.

Інші
мікроорганізми

Chlamydia
trachomatis

Chlamydia
pneumoniae

Mycoplasma
pneumoniae

Види,
для яких
набута
резистентність
може бути
проблемою

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Streptococcus
pneumoniae з проміжною
чутливістю
до
пеніциліну
і пеніцилін-резистентний

Вродженорезистентні
організми

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus
faecalis

Стафілококи MRSA, MRSE*

Анаеробні
бактерії

Група
бактероїдів Bacteroides
fragilis

*Метицилін-резистентний золотистий
стафілокок
має дуже
високу поширеність
набутої
стійкості до
макролідів і
був
зазначений
тут через
рідкісну чутливість
до
азитроміцину.

Фармакокінетика.

Біодоступність
після
перорального
прийому
становить
приблизно 37 %.
Максимальна
концентрація
у сироватці
крові
досягається
через 2-3
години після
прийому
препарату.

При
внутрішньому
прийомі
азитроміцин
розподіляється
по всьому
організму. У
фармакокінетичних
дослідженнях
було показано,
що
концентрація
азитроміцину
в тканинах
значно вища
(в 50 разів), ніж у
плазмі крові,
що свідчить
про сильне
зв'язування
препарату з
тканинами.

Зв'язування
з білками
сироватки
крові варіює
залежно від
плазмових
концентрацій
і становить
від 12 % при 0,5
мкг/мл до 52 % при
0,05 мкг/мл у сироватці
крові. Уявний
об'єм
розподілу в
рівноважному
стані (VVss)
становив 31,1
л/кг.

Кінцевий
період
плазмового
напіввиведення
повністю
відображає
період
напіввиведення
з тканин
упродовж 2-4
днів.

Приблизно 12 %
внутрішньовенної
дози азитроміцину
виділяються
незмінними з
сечею упродовж
наступних 3
днів.
Особливо
високі концентрації
незмінного
азитроміцину
були
виявлені в
жовчі людини.
Також у жовчі
були
виявлені 10
метаболітів,
які
утворювались
за допомогою
N- та
O-деметилювання,
гідроксилювання
кілець
дезозаміну
та аглікону і
розщеплення
кладінози
кон'югату.
Порівняння
результатів
рідинної
хроматографії
та
мікробіологічних
аналізів
показало, що метаболіти
азитроміцину
не є
мікробіологічно
активними.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекції,
спричинені
мікроорганізмами,
чутливими до
азитроміцину:

·         інфекції
ЛОР-органів
(бактеріальний
фарингіт/тонзиліт,
синусит,
середній
отит);

·         інфекції
дихальних
шляхів
(бактеріальний
бронхіт,
негоспітальна
пневмонія);

·         інфекції
шкіри та
м'яких
тканин:
мігруюча еритема
(початкова
стадія
хвороби
Лайма), бешиха,
імпетиго,
вторинні
піодерматози,
акне
вульгаріс
(вугрі
звичайні)
середнього
ступеня
тяжкості;

·         інфекції,
що
передаються
статевим
шляхом: неускладнені
генітальні
інфекції,
спричинені Chlamydia
trachomatis.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
азитроміцину,
еритроміцину
або до
будь-яких
інших
макролідних
або
кетолідних
антибіотиків
або до будь-якого
іншого
компонента
препарату.

Через
теоретичну
можливість
ерготизму азитроміцин
не слід
призначати
одночасно з
похідними
ріжків.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Слід
обережно
призначати
азитроміцин
разом з
іншими
ліками, які
можуть
подовжувати
інтервал-QT.

Антациди: при
одночасному
застосуванні
антацидів загалом
не
спостерігаються
зміни у біодоступності,
хоча
плазмові
пікові
концентрації
азитроміцину
зменшуються
приблизно на
25 %.
Азитроміцин
необхідно
приймати принаймні
за 1 годину до
або 2 години
після прийому
антациду. Не
слід
приймати
одночасно азитроміцин
і антациди.

Циметидин. У
фармакокінетичному
дослідженні
впливу
однократної
дози
циметидину,
прийнятої за
2 години до
прийому
азитроміцину,
на фармакокінетику
азитроміцину
жодних змін у
фармакокінетиці
азитроміцину
не спостерігалось.

Карбамазепін: фармакокінетична
взаємодія
азитроміцину
не проявляє
значного
впливу на
плазмові рівні
карбамазепіну
або на його
активні метаболіти.

Циклоспорин: у
фармакокінетичному
дослідженні
за участю
здорових
добровольців,
які
отримували
пероральну
дозу
азитроміцину
500 мг/добу упродовж
3 днів, а потім
одноразову
пероральну
дозу
циклоспорину
10 мг/кг, було
продемонстровано значне підвищення
Сmax та AUC0-5 циклоспорину.
Тому слід
проявляти
обережність
при
одночасному
застосуванні
цих препаратів. Деякі
зі
споріднених
макролідних
антибіотиків
впливають на
метаболізм
циклоспорину.
Оскільки не
було проведено
фармакокінетичних
і клінічних
досліджень
можливої
взаємодії
при
одночасному
прийомі азитроміцину
і
циклоспорину,
слід ретельно
зважити
терапевтичну
ситуацію до
призначення
одночасного
прийому цих
ліків. Якщо
комбіноване
лікування
вважається
виправданим,
необхідно
проводити
ретельний моніторинг
рівнів
циклоспорину
і відповідно
регулювати
дозування.

Кумаринові
антикоагулянти: у
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії
азитроміцин
не змінював
антикоагулянтний
ефект
одноразової
дози 15 мг
варфарину,
призначеного
здоровим
добровольцям.
У постмаркетинговий
період були
отримані повідомлення
про
потенціювання
антикоагулянтного
ефекту після
одночасного
застосування
азитроміцину
та
пероральних
антикоагулянтів
типу
кумарину.
Хоча причинний
зв'язок
встановлений
не був, слід
враховувати
необхідність
проведення
частого моніторингу
протромбінового
часу при призначенні
азитроміцину
пацієнтам,
які
отримують пероральні
антикоагулянти
типу кумарину.

Дигоксин і
колхіцин: супутнє
застосування
макролідних
антибіотиків,
включаючи
азитроміцин
із субстратами
Р-глікопротеїну,
такими як
дигоксин і
колхіцин,
призводить
до
підвищеного
рівня
субстрату
Р-глікопротеїну
у сироватці крові.
Отже, при
супутньому
застосуванні
азитроміцину
та дигоксину
необхідно
враховувати
можливість
підвищення
концентрації
дигоксину в
сироватці
крові.

Метилпреднізолон: азитроміцин
не проявляє
значного
впливу на
фармакокінетику
метилпреднізолону.

Терфенадин: не
повідомлялося
про
взаємодію
між азитроміцином
і
терфенадином. Як
і у випадку з
іншими
макролідними
антибіотиками,
азитроміцин
необхідно з
обережністю
призначати у
комбінації з
терфенадином.

Теофілін: відсутні
дані щодо
клінічно
суттєвої фармакокінетичної взаємодії
при
одночасному
застосуванні
азитроміцину
і теофіліну
здоровими
добровольцями.

Зидовудин: одночасне
застосування азитроміцину (одноразові
1000 мг та
багаторазові
1200 мг або 600 мг дози)
чинять
незначний
вплив на
плазмову фармакокінетику
чи екскрецію
з сечею зидовудину
чи його
глюкуронідного
метаболіту. Однак
застосування
азитроміцину
спричиняє
збільшення
концентрацій
фосфорильованого
зидовудину,
клінічно
активного метаболіту,
у
мононуклеарах
периферичної
крові.
Клінічна
значущість
цих даних не
з'ясована,
але може бути
корисною для
пацієнтів.

Диданозин: при
одночасному
застосуванні
добових доз у
1200 мг
азитроміцину
з 400 мг
диданозину
на добу у
шести
ВІЛ-позитивних
добровольців
не виявлено
впливу на
фармакокінетику
диданозину
порівняно з
плацебо.

Ефавіренц: одночасне
застосування
разової дози
азитроміцину
600 мг і 400 мг
ефавіренцу
щодоби протягом
7 днів не
спричиняє
будь-якої
клінічно значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Рифабутин: одночасне
вживання
азитроміцину
і рифабутину
не впливає на
плазмові
концентрації
цих
препаратів.
Нейтропенія
спостерігалась
у суб’єктів,
які приймали
одночасно азитроміцин
і рифабутин.
Хоча
нейтропенія була
пов’язана із
застосуванням

рифабутину,
причинний
зв'язок з
одночасним
прийомом з
азитроміцином
не був
встановлений.

Цетиризин: одночасне
застосування
у
п’ятиденному
курсі
азитроміцину
з 20 мг
цетиризину у
рівноважному
стані не
призводить
до фармакокінетичної
взаємодії та
суттєвих
змін інтервалу
QT.

Ріжки: з
огляду на
теоретичну
можливість
виникнення
ерготизму не
слід
одночасно
застосовувати
азитроміцин
з похідними
ріжків.

Азитроміцин
не має
суттєвої
взаємодії з печінковою
системою
цитохрому Р450.
Вважається,
що препарат
не має
фармакокінетичної
взаємодії з
еритроміцином
та іншими
макролідами.
Азитроміцин
не спричиняє
індукцію або
інактивацію
цитохрому Р450
через цитохром-метаболітний
комплекс.

Були
проведені
фармакокінетичні
дослідження
застосування
азитроміцину
і наступних
препаратів,
метаболізм
яких значною мірою
відбувається
з участю
цитохрому Р450.

Аторвастатин: одночасне
застосування
аторвастатину
(10 мг на добу) і
азитроміцину
(500 мг на добу) не
спричиняє
зміни
концентрацій
аторвастатину
у плазмі
крові (на
основі
аналізу
інгібування
HMG
СоА-редуктази).
Проте в
постмаркетинговий
період було
зареєстровано
випадки рабдоміолізу
у пацієнтів,
що
застосовували
азитроміцин
зі статинами.

Циметидин: не
виявляються
зміни у
фармакокінетиці
азитроміцину
за умови
застосування
циметидину
за 2 години до
азитроміцину.

Флуконазол: одночасне
застосування разової
дози азитроміцину
1200 мг не змінює
фармакокінетику
разової дози
800 мг
флуконазолу.
Загальна експозиція
і період
напіввиведення
азитроміцину
не
змінюється
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу,
проте
спостерігалося
клінічно
незначне
зниження Cmах азитроміцину
(на 18 %),
азитроміцину.

Індинавір: одночасне
застосування
разової дози
азитроміцину
1200 мг не
спричиняє
статистично
достовірного
впливу на
фармакокінетику
індинавіру,
який
призначається
по 800 мг 3 рази на
добу
протягом 5
днів.

Мідазолам: одночасне
застосування
500 мг
азитроміцину
на добу
протягом 3
днів не
спричиняє
клінічно
значущих
змін
фармакокінетики
і фармакодинаміки
разової дози
15 мг
мідазоламу.

Тріазолам: одночасне
застосування
азитроміцину
500 мг у перший
день і 250 мг
другого дня з
0,125 мг тріазоламу
суттєво не
впливало на
всі
фармакокінетичні
показники
тріазоламу
порівняно з
тріазоламом
і плацебо.

Нелфінавір: одночасне
застосування
азитроміцину
(1200 мг) і
нелфінавіру
у
рівноважних
концентраціях
(750 мг 3 рази на
добу)
спричиняє
підвищення концентрації
азитроміцину.
Клінічно
значущих
побічних
явищ не
спостерігалося,
відповідно,
немає
потреби у
регулюванні
дози.

Силденафіл: у чоловіків
не було
отримано
доказів впливу
азитроміцину
(500 мг щодоби
протягом 3
днів) на
значення AUC і Сmax силденафілу
або його
основного
циркулюючого
метаболіту.

Триметоприм/сульфаметоксазол: одночасне
застосування
триметоприму/сульфаметоксазолу
подвійної
концентрації
(160 мг/800 мг)
протягом 7
днів із 1200 мг
азитроміцину
на 7-му добу не
виявляло
суттєвого
впливу на
максимальні
концентрації,
загальну
експозицію
або
екскрецію з
сечею
триметоприму
або
сульфаметоксазолу.
Значення
концентрацій
азитроміцину
в сироватці
крові відповідали
таким, які
спостерігалися
в інших
дослідженнях.

Доксорубіцин: клінічних
досліджень
взаємодії
між лікарськими
засобами для
азитроміцину
і доксорубицину
не проводили.
Клінічна
значущість
цих
доклінічних
досліджень
невідома.

Особливості
застосування.

Алергічні
реакції. Рідко
повідомлялося,
що
азитроміцин
має серйозні
алергічні
(рідко - летальні)
реакції, такі
як
ангіоневротичний
набряк та
анафілаксія,
дерматологічні
реакції, у
тому числі
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз.
Деякі з цих
реакцій
спричиняли
розвиток
рецидивних
симптомів і
потребували
більш тривалого
нагляду і
лікування.

Подовжена
серцева
реполяризація
та інтервал QT.

Подовження
серцевої
реполяризації
та інтервалу
QT, які
асоціювалися
з ризиком
розвитку
серцевої
аритмії та
тріпотіння-мерехтіння
шлуночків (torsade
de pointes),
спостерігалися
при
лікуванні
іншими макролідними
антибіотиками.
Подібний
ефект азитроміцину
не можна
повністю
виключити у
пацієнтів із
підвищеним
ризиком
подовженої
серцевої
реполяризації,
тому слід з обережністю
призначати
лікування
пацієнтам:

з
вродженою
або
зареєстрованою
пролонгацією
інтервалу QT;

які
наразі
проходять
лікування
із застосуванням
інших
активних
речовин, які,
як відомо,
подовжують
інтервал QT,
наприклад
антиаритмічні
препарати
класу ІА
(квінідин та
прокаїнамід)
і ІІІ
(дофетілід,
аміодарон
та соталол),
цизаприд і терфенадин, нейролептичні
засоби, такі
як пімозид;
антидепресанти,
такі як
циталопрам,
а також
фторхінолони,
такі як
моксифлоксацин
та
левофлоксацин;

з
порушенням
електролітного
обміну, особливо
у випадку
гіпокаліємії
і
гіпомагніємії;

з
клінічно
релевантною
брадикардією,
серцевою
аритмією
або тяжкою
серцевою
недостатністю.

Міастенія
гравіс. Повідомлялося
про випадки
розвитку міастенічного
синдрому та
про
загострення
симптомів
міастенії
гравіс у
пацієнтів, які
отримують
азитроміцин.

Стрептококові
інфекції. При
лікуванні
фарингіту/тонзиліту,
спричинених Streptococcus pyogenes,
препаратом
вибору, як
правило, є
пеніцилін,
його також
застосовують
для
профілактики
при гострій
ревматичній
лихоманці. Азитроміцин
загалом
ефективний у
лікуванні стрептококової
інфекції у
ротоглотці,
стосовно
профілактики
ревматичної
атаки немає
жодних даних,
які
демонструють
ефективність
азитроміцину.

Безпечність
та
ефективність
внутрішньовенного
застосування
азитроміцину
для лікування
інфекцій у
дітей не
встановлені.

Безпечність
та
ефективність
для профілактики
або
лікування Mycobacterium
Avium Complex у дітей
не
встановлені.

Суперінфекції. Як і у
випадку з
іншими
антибактеріальними
препаратами,
існує
можливість
виникнення
суперінфекції
(наприклад
мікози).

При прийомі
майже всіх
антибактеріальних
препаратів,
включаючи
азитроміцин,
повідомлялося
про Clostridium difficile-асоційовану
діарею (CDAD),
серйозність
якої варіювалася
від слабко
вираженої
діареї до
коліту з
летальним
наслідком.
Лікування антибактеріальними
препаратами
змінює нормальну
флору у
товстій
кишці, що
призводить
до
надмірного
росту C. difficile.

Штам C. difficile продукує
токсини А і В,
які сприяють
розвитку CDAD.
Штами C. difficile, що
гіперпродукують
токсини, є
причиною підвищеного
рівня
захворюваності
і летальності,
оскільки ці
інфекції
можуть бути
резистентними
до
антимікробної
терапії і потребувати
проведення
колектомії.
Необхідно
розглянути
можливість
розвитку CDAD у
всіх
пацієнтів з
діареєю,
спричиненою
застосуванням
антибіотиків.
Потрібне
ретельне
ведення
історії
хвороби,
оскільки, як
повідомлялося,
CDAD може мати
місце
впродовж 2 місяців
після
прийому
антибактеріальних
препаратів.

Порушення
функції
нирок. У
пацієнтів із
серйозною
дисфункцією
нирок
(швидкість
клубочкової
фільтрації <10
мл/хв)
спостерігалося
33 % збільшення
системної
експозиції з
азитроміцином.

Порушення
функції
печінки.
Оскільки
печінка є
основним
шляхом виведення
азитроміцину, слід
обережно
призначати
азитроміцин
пацієнтам із
серйозними
захворюваннями
печінки.
Повідомлялося
про випадки
фульмінантного
гепатиту, що
спричиняє
небезпечне
для життя
порушення функцій
печінки при
прийомі
азитроміцину.
Можливо,
деякі
пацієнти в
анамнезі
мали захворювання
печінки або
застосовували
інші
гепатотоксичні
лікарські
засоби.

Необхідно
проводити
аналізи/проби
функції
печінки у
випадку
розвитку
ознак і симптомів
дисфункції
печінки,
наприклад,
астенії, що
швидко
розвивається
і
супроводжується
жовтяницею,
темною сечею,
схильністю до
кровотеч або
печінковою
енцефалопатією.

У разі
виявлення
порушення
функції
печінки
застосування
азитроміцину
слід припинити.

Ріжки. У
пацієнтів,
які
приймають
похідні
ріжків, іноді
виникали
явища
ерготизму
внаслідок
одночасного
застосування
деяких макролідних
антибіотиків.
Дані про
можливу лікарську
взаємодію
між ріжками
та азитроміцином
відсутні,
проте через
теоретичну можливість
виникнення
ерготизму
азитроміцин
не слід
одночасно
призначати
із похідними
ріжків.

Інше.

Безпечність
та
ефективність
для профілактики
або
лікування Mycobacterium
Avium Complex у дітей
не
встановлені.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Немає
адекватних
даних про
застосування
азитроміцину
вагітним
жінкам. У
дослідженнях
репродуктивної
токсичності
у тварин
тератогенного
шкідливого
впливу азитроміцину
на плід не
відзначено,
однак препарат
проникав
крізь
плаценту.
Безпеку застосування
азитроміцину
під час
вагітності
не
підтверджено.
Тому
азитроміцин
призначають
під час
вагітності,
тільки якщо
користь
перевищує
ризик.

Годування
груддю.

Повідомлялося,
що
азитроміцин
проникає у молоко
людини, але
відповідних
та належним
чином
контрольованих
клінічних
досліджень,
які давали б
можливість
охарактеризувати
фармакокінетику
екскреції
азитроміцину
у грудне
молоко
людини, не
проводилося.

Фертильність.

Дослідження
фертильності
проводили на
щурах;
показник
вагітності
знижався
після введення
азитроміцину.
Релевантність
цих даних
стосовно
людини
невідома.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Докази
того, що
азитроміцин
може
погіршувати
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами,
відсутні, але
слід
враховувати
можливість
розвитку
побічних
реакцій,
таких як
делірій, галюцинації,
запаморочення,
сонливість,
непритомність,
судоми, які
можуть
вплинути на здатність
керувати
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Таблетки
Азитроміцин
Євро
застосовувати
у вигляді
одноразової
добової дози
незалежно
від прийому
їжі. Таблетки
ковтати, не розжовуючи. У
разі
пропуску
прийому

1 дози
препарату
пропущену
дозу
належить прийняти
якомога
раніше, а
наступні - з
інтервалами
у 24 години.

Дорослі та
діти з масою
тіла понад 45
кг.

При інфекціях
ЛОР-органів і
дихальних
шляхів, шкіри
та м'яких
тканин (окрім
хронічної
мігруючої
еритеми):
загальна
доза
азитроміцину
становить 1500
мг, по 500 мг на
добу
протягом 3
днів.

При акне
вульгаріс рекомендована загальна
доза
азитроміцину
становить 6 г,
яку слід
приймати за
такою схемою:
1 таблетка по 500
мг 1 раз на
добу
протягом 3
днів, після чого
− 1 таблетку
по 500 мг 1 раз на
тиждень
протягом 9
тижнів. Дозу
другого
тижня слід
приймати
через 7 днів
після
першого
прийому
таблетки, а 8
наступних
доз слід
приймати з
інтервалами
в 7 днів.

При мігруючій
еритемі: загальна
доза
азитроміцину
становить 3 г,
яку слід
приймати за
такою схемою:
1 г (2 таблетки
по 500 мг
одноразово) у
перший день,
після чого −
по 500 мг 1 раз на
добу з 2-го по 5-й
день.

При інфекціях,
що
передаються
статевим
шляхом:
рекомендована
доза
азитроміцину
становить 1000
мг (2 таблетки
по 500 мг
одноразово).

У разі
пропуску
прийому 1
дози
препарату пропущену
дозу
належить
прийняти
якомога раніше,
а наступні –
з
інтервалами
у 24 години.

Пацієнти
літнього
віку.

Для людей
літнього
віку немає
необхідності
змінювати
дозування.

Оскільки
пацієнти
літнього
віку можуть входити
до груп
ризику щодо
порушень
електричної
провідності
серця,
рекомендовано
дотримуватися
обережності
при застосуванні
азитроміцину
у зв'язку з
ризиком розвитку
серцевої
аритмії
та аритмії torsade
de pointes.

Пацієнти з
порушенням
функції
нирок.

Для
пацієнтів з
незначними
порушеннями
функцій
нирок
(швидкість клубочкової
фільтрації 10-80 мл/хв)
можна
використовувати
те ж саме
дозування, що
і для
пацієнтів із
нормальною
функцією
нирок. Азитроміцин
необхідно з
обережністю
призначати
пацієнтам з
тяжким
порушенням функції
нирок (швидкість клубочкової
фільтрації <10
мл/хв).

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки.

Оскільки
азитроміцин
метаболізується
у печінці та
виводиться з
жовчю,
препарат не слід
застосовувати
пацієнтам
з тяжким порушенням функції
печінки.
Досліджень, пов'язаних
з лікуванням
таких
пацієнтів із застосуванням
азитроміцину,
не проводили.

Діти.

Таблетки Азитроміцин
Євро рекомендується
застосовувати
дітям з масою
тіла понад 45
кг.

Передозування.

Досвід
клінічного
застосування
азитроміцину
свідчить про
те, що
побічні
прояви, які
розвиваються
при прийомі
вищих, ніж
рекомендовано,
доз
препарату,
подібні до
таких, що
спостерігаються
при
застосуванні
звичайних
терапевтичних
доз.

Вони можуть
включати
діарею,
нудоту, блювання,
оборотну
втрату слуху.
У разі
передозування
при
необхідності
рекомендується
прийом
активованого
вугілля та
проведення
загальних
симптоматичних
і підтримуючих
лікувальних
заходів.

Побічні
реакції.

У
нижченаведеній
таблиці
приведені
побічні
реакції,
визначені за
допомогою
клінічних
досліджень і
в
період постмаркетингового
спостереження, при
застосуванні
всіх
лікарських
форм
азитроміцину.
Побічні
реакції
наведено за
системами
органів та
частотою.
Небажані
реакції,
зареєстровані
в
період постмаркетингового
спостереження,
виділені
курсивом. Частоту
визначено
таким чином:
дуже часто (≥1/10);
часто (≥1/100 до <1/10);
нечасто (≥1/1000 до
<1/100); рідко (≥1/10000 до
<1/1000), дуже рідко
(<1/10000); невідомо (не
можна
визначити з
наявних
даних). У межах
кожної групи
за частотою
проявів
небажані
явища
зазначені у
порядку
зменшення їхньої
тяжкості.

Небажані
реакції,
ймовірно
пов’язані з
азитроміцином,
на основі
даних,
отриманих у ході
клінічних
досліджень і
в
період постмаркетингового
спостереження

Клас
систем та
органів

Небажана
реакція

Частота

Інфекції
та інвазії

Кандидоз,
оральний
кандидоз,
піхвові
інфекції,
пневмонія,
грибкова
інфекція,
бактеріальна
інфекція,
фарингіт,
гастроентерит,
порушення
функції
дихання,
риніт

Нечасто

Псевдомембранозний
коліт

Невідомо

З
боку
системи
крові і
лімфатичної
системи

Лейкопенія,
нейтропенія,
еозинофілія

Нечасто

Тромбоцитопенія,
гемолітична
анемія

Невідомо

З
боку
імунної
системи

Ангіоневротичний
набряк,
реакції
гіперчутливості

Нечасто

Анафілактична
реакція

Невідомо

З
боку обміну
речовин

Анорексія

Нечасто

З боку
психіки

Нервозність,
безсоння

Нечасто

Ажитація

Рідко

Агресивність,
неспокій, делірій,
галюцинації

Невідомо

З боку
нервової
системи

Головний
біль

Часто

Запаморочення,
сонливість,
дисгевзія,
парестезія

Нечасто

Непритомність,
судоми, гіпестезія, психомоторна
підвищена
активність,
аносмія,
агевзія,
паросмія,
міастенія
гравіс

Невідомо

З боку
органів
зору

Порушення
зору

Нечасто

З боку
органів
слуху

Розлади
з боку
органів
слуху,
вертиго

Нечасто

Порушення
слуху,
включаючи
глухоту
та/або дзвін
у вухах

Невідомо

З боку
серця

Пальпітація

Нечасто

Тріпотіння-мерехтіння
шлуночків (torsade de
pointes), аритмія, включаючи шлуночкову
тахікардію, подовження QT-інтервалу
на ЕКГ

Невідомо

З
боку судин

Припливи

Нечасто

Артеріальна
гіпотензія

Невідомо

З боку
респіраторної
системи

Диспное,
носова
кровотеча

Нечасто

З боку
травного
тракту

Діарея

Дуже
часто

Блювання,
біль у
животі,
нудота

Часто

Запор,
метеоризм,
диспепсія,
гастрит,
дисфагія,
сухість у
роті,
відрижка,
виразки у
ротовій
порожнині,
гіперсекреція
слини

Нечасто

Панкреатит, зміна
кольору
язика

Невідомо

З боку
гепатобіліарної
системи

Порушення
функції
печінки,
холестатична
жовтяниця

Рідко

Печінкова
недостатність
(яка рідко
призводила
до
летального
наслідку), фульмінантний
гепатит,
некротичний
гепатит

Невідомо

З боку
шкіри та
підшкірної
клітковини

Висипання,
свербіж, кропив’янка,
дерматит,
сухість
шкіри, гіпергідроз

Нечасто

Фоточутливість, гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз

Рідко

Синдром
Стівенса-Джонсона, токсичний
епідермальний
некроліз, поліморфна
еритема,
реакція на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами

Невідомо

З
боку
скелетно-м’язової
системи

Остеоартрит,
міалгія,
біль у спині,
біль у шиї

Нечасто

Артралгія

Невідомо

З
боку
сечовидільної
системи

Дизурія,
біль у
нирках

Нечасто

Гостра
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит

Невідомо

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз

Маткова
кровотеча,
тестикулярні
порушення

Нечасто

Загальні
порушення
та місцеві
реакції

Набряк,
астенія,
нездужання,
втома,
набряк обличчя,
біль у
грудях,
гіпертермія,
біль, периферичний
набряк

Нечасто

Лабораторні
показники

Знижена
кількість
лімфоцитів,
підвищена кількість
еозинофілів,
знижений
рівень бікарбонату
крові,
підвищення
рівня базофілів,
підвищення
рівня
моноцитів,
підвищення
рівня
нейтрофілів

Часто

Підвищений
рівень
аспартатамінотрансферази,
підвищений
рівень
аланінамінотрансферази,
підвищений
рівень
білірубіну
в крові,
підвищений
рівень
сечовини в
крові, підвищений
рівень
креатиніну
в крові, зміни
показників
калію у
крові,
підвищення
рівня
лужної
фосфатази,
підвищення
рівня хлориду,
підвищення
рівня
глюкози,
підвищення
рівня
тромбоцитів,
зниження
рівня гематокриту,
підвищення
рівня
бікарбонату,
відхилення
рівня
натрію

Нечасто

Ураження
та отруєння

Ускладнення
після
процедури

Нечасто

Інформація
про небажані
реакції, які,
можливо,
пов’язані з
профілактикою
та лікуванням Mycobacterium
Avium Complex,
базується на
даних
клінічних
досліджень та
спостережень
у
постмаркетинговий
період. Ці
небажані
реакції
відрізняються
за типом або
за частотою
від тих, про
які повідомлялося
при
застосуванні
швидкодіючих
лікарських
форм та
лікарських
форм тривалої
дії.

Небажані
реакції, які
можливо
пов’язані з профілактикою
та
лікуванням Mycobacterium
Avium Complex

Клас
систем та
органів

Небажана
реакція

Частота

З боку
обміну
речовин

Анорексія

Часто

З боку
нервової
системи

Запаморочення,
головний
біль,
парестезія, дисгевзія

Часто

Гіпестезія

Нечасто

З боку органів
зору

Порушення
зору

Часто

З
боку
органів
слуху

Глухота

Часто

Порушення
слуху, дзвін
у вухах

Нечасто

З боку серця

Пальпітація

Нечасто

З боку травного
тракту

Діарея,
біль у
животі,
нудота,
метеоризм,
шлунково-кишковий
дискомфорт,
часті рідкі
випорожнення

Дуже
часто

З боку
гепатобіліарної
системи

Гепатит

Нечасто

З боку
шкіри та
підшкірної
клітковини

Висипання,
свербіж

Часто

Синдром
Стівенса-Джонсона,
фоточутливість

Нечасто

З боку скелетно-м’язової
системи

Артралгія

Часто

Загальні
порушення
та місцеві
реакції

Підвищена
втомлюваність

Часто

Астенія,
нездужання

Нечасто

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка. Таблетки
по 250 мг – по 6
таблеток у
блістері; по 1
блістеру у
картонній
коробці.

Таблетки по 500
мг – по 3
таблетки у
блістері; по 1
блістеру у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Юнік
Фармасьютикал
Лабораторіз
(відділення
фірми «Дж. Б.
Кемікалз енд
Фармасьютикалз
Лтд.»).

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Ділянка № 215-219,
Джі. Ай. Ді. Сі.
Індастріал
Еріа, Панолі -
394 116, округ
Бхарух,
Індія.