ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

ЗОІПІМ

(ZOIPIME®)

Склад:

діюча речовина: цефепім;

1
флакон містить цефепіму гідрохлорид еквівалентно цефепіму 1000 мг;

допоміжна речовина: L-аргінін.

Лікарська форма. Порошок для розчину для ін’єкцій.

Основні фізико-хімічні властивості: порошок від білого до світло-жовтого кольору.

Фармакотерапевтична група

Антибактеріальні
засоби для системного застосування. Цефалоспорини IV покоління. Код АТХ J01D
Е01.

Фармакологічні властивості

Фармакодинаміка

Клінічний досвід

Безпеку
та ефективність цефепіму для емпіричного лікування пацієнтів із фебрильною
нейтропенією оцінювали у двох багатоцентрових рандомізованих клінічних
дослідженнях. У 317 пацієнтів порівнювали монотерапію цефепімом (у дозі 2 г
внутрішньовенно кожні 8 годин) з монотерапією цефтазидимом (у дозі 2 г
внутрішньовенно кожні 8 годин).

Характеристики
оцінюваної популяції пацієнтів наведені в таблиці нижче:

Демографічні
дані пацієнтів (лише перший епізод)

Цефепім

Цефтазидим

Разом

164

153

Середній вік (у роках)

56,0 (діапазон 18–82)

55,0 (діапазон 16–84)

Чоловіки

86 (52 %)

85 (56 %)

Жінки

78 (48 %)

68 (44 %)

Лейкемія

65 (40 %)

52 (34 %)

Інші гематологічні злоякісні пухлини

43 (26 %)

36 (24 %)

Солідні пухлини

54 (33 %)

56 (37 %)

Медіана абсолютної кількості нейтрофілів (клітин / мкл)

20,0 (діапазон 0–500)

20,0 (діапазон 0–500)

Середня тривалість нейтропенії (Дні)

6,0 (діапазон 0–39)

6,0 (діапазон 0–32)

Постійний венозний катетер

97 (59 %)

86 (56 %)

Профілактична антибіотикотерапія

62 (38 %)

64 (42 %)

Трансплантація кісткового мозку

9 (5 %)

7 (5 %)

CAT* < 90 мм рт. ст. на початковому рівні

7 (4 %)

2 (1 %)

* CAT – систолічний артеріальний тиск.

Показники
клінічної відповіді наведені в таблиці нижче. Для всіх критеріїв вимірювання
цефепім був терапевтично еквівалентним цефтазидиму.

Зведені
показники відповіді при емпіричному лікуванні фебрильної нейтропенії

Критерії вимірювання

% відповіді

Цефепім

(n = 164)

Цефтазидим (n = 153)

Первинний епізод, завершений без зміни схеми лікування, без
нового фебрильного епізоду або інфекції, з пероральною антибіотикотерапією,
яка була дозволена до кінця лікування

51

55

Первинний епізод, завершений без зміни схеми лікування, без
нового фебрильного епізоду або інфекції, без пероральної антибіотикотерапїї
після завершення лікування

34

39

Ступінь виживання з будь-якими змінами дозволеного лікування

93

97

Первинний епізод, завершений без зміни схеми лікування, з
пероральною антибіотикотерапією, дозволеною до завершення лікування

62

67

Первинний епізод, завершений без зміни схеми лікування і без
пероральної антибіотикотерапїї після лікування

46

51

Даних,
які демонструють ефективність монотерапії цефепімом у пацієнтів із підвищеним
ризиком тяжких інфекцій (включно з пацієнтами з нещодавньою трансплантацією
кісткового мозку в анамнезі, артеріальною гіпотензією на початку лікування, або
із супутніми злоякісними гематологічними пухлинами і тяжкою чи тривалою
нейтропенією), недостатньо. Немає даних щодо пацієнтів із септичним шоком.

Межові значення

Визначені
Європейським комітетом з тестування антимікробної чутливості (EUCAST) межові
значення мінімальної інгібуючої концентрації (МІК) для цефепіму:

Мікроорганізми

Межові значення (мг/л)

Чутливі

Резистентні

Aeromonas spp.

≤ 1

>4

Enterobacterales

≤ 1

>4

Haemophilus influenzae

≤ 0,25

>0,25

Moraxella catarrhalis

≤4

>4

Pseudomonas spp.

≤0,001

>8

Staphylococcus spp.

Примітка1

Примітка1

Streptococcus spp. (групи А, В, C і G)

Примітка2

Примітка2

Streptococcus pneumoniae

≤ 1

>2

Streptococci групи Viridans

≤ 0,5

> 0,5

1 Чутливість стафілококів до
цефалоспоринів визначається на основі чутливості до цефокситину.

2 Чутливість стрептококів груп А, В, С
та G до цефалоспоринів визначається на основі чутливості до бензилпеніциліну.

Поширеність
набутої резистентності може відрізнятися залежно від географічного регіону та
часу для деяких видів бактерій. Тому корисно мати інформацію про поширеність
місцевої резистентності, особливо для лікування тяжких інфекцій. Ці дані можуть
лише Дати орієнтовні показники щодо ймовірності чутливості бактеріального штаму
до цефепіму.

Цефепім
активний щодо таких мікроорганізмів:

Чутливі види

Грампозитивні
аероби: Staphylococcus Meti-S, Streptococcus, Streptococcus pneumoniae.

Грамнегативні
аероби: Acinetobacter baumannii, Branhamella catarrhalis,
Citrobacterfreundii, Citrobacter koseri, Enterobacter, Escherichia coli,
Haemophilus influenzae, Klebsiella, Morganella morganii, Neisseria, Proteus
mirabilis, Proteus vulgaris, Providencia, Salmonella, Serratia, Shigella.

Анаероби:
Clostridium perfringens, Fusobacterium, Peptostreptococcus, Prevotella.

Помірно чутливі види бактерій (середня чутливість in vitro)

Грамнегативні
аероби: Pseudomonas aeruginosa.

Резистентні види бактерій

Грампозитивні
аероби: ентерококи, Listeria, Staphylococcus Meti-R*.

Грамнегативні
аероби: Burkholderia cepacia, Stenotrophomonas maltophilia.

Анаероби:
Bacteroidesfragilis, Clostridium difficile.

* Частота резистентності до метициліну приблизно від
30 до 50 % усіх стафілококів і зустрічається переважно в медичних закладах.

Фармакокінетика

Фармакокінетика
цефепіму лінійна в діапазоні доз 250 мг – 2 г (внутрішньовенно) і 500 мг –

2 г (внутрішньом’язово) та незмінна протягом усього періоду терапії.

Абсорбція

Після
внутрішньом’язового введення абсорбція відбувається швидко та повністю.

Розподіл

Середні
концентрації цефепіму у плазмі крові у дорослих чоловіків після одноразового 30-хвилинного
внутрішньовенного / внутрішньом’язового введення наведені в таблиці нижче:

Середні
концентрації цефепіму у плазмі крові (мкг/мл)

Доза цефепіму

0,5 години

1 година

2 години

4 години

8 годин

12 годин

250 мг в/в

20,1

10,9

5,9

2,6

0,5

0,1

500 мг в/в

38,2

21,6

11,6

5

1,4

0,2

1 г в/в

78,7

44,5

24,3

10,5

2,4

0,6

2 г в/в

163,1

85,8

44,8

19,2

3,9

1,1

500 мг в/м

8,2

12,5

12

6,9

1,9

0,7

1 г в/м

14,8

25,9

26,3

16

4,5

1,4

2 г в/м

36,1

49,9

51,3

31,5

8,7

2,3

Концентрація
цефепіму у тканинах і біологічних рідинах організму наведена в таблиці нижче:

Середня
концентрація цефепіму у тканинах і біологічних рідинах

Тканини або біологічні рідини

Доза / спосіб введення

Вибірка: середній інтервал часу (години)

Середня концентрація у тканині (мкг/г), біологічній
рідині (мкг/мл)

Середня концентрація у плазмі крові (мкг/мл)

Сеча

500 мг в/в

0–4*

292

4,9**

1 г в/в

0–4*

926

10,5**

2 г в/в

0–4*

3120

20,1**

Жовч

2 г в/в

9

11,2

9,2

Перитонеальна рідина

2 г в/в

4,4

18,3

24,8

Інтерстиціальна рідина

2 г в/в

1,5

81,4

72,5

Слизова оболонка бронхів

2 г в/в

4,8

24,1

40,4

Апендикс

2 г в/в

5,7

5,2

17,8

Жовчний міхур

2 г в/в

9,6

8,1

8,5

*Сеча збирається в інтервалі 0-4 години після
застосування.

** Плазма взята через 4 години після ін’єкції.

Розподіл
цефепіму у тканинах не змінюється в діапазоні доз 250 мг – 2 г. Середній об’єм
розподілу в рівноважному стані становить 18 літрів. Середній період
напіввиведення – 2 години. Накопичення лікарського засобу не
спостерігалося у пацієнтів, які приймали препарат у дозі 2 г внутрішньовенно
кожні 8 годин протягом 9 днів. Зв’язування з білками крові – нижче 19 % і
не залежить від концентрації цефепіму у плазмі крові. Період напіввиведення
більш тривалий у пацієнтів із нирковою недостатністю.

Метаболізм

Цефепім
погано метаболізується. Приблизно 7 % від прийнятої дози перетворюється на
оксид N-метилпіролідину та виводиться із сечею.

Виведення

Середній
загальний кліренс становить 120 мл/хв. Середній загальний нирковий кліренс
цефепіму становить 110 мл/хв, його елімінація відбувається переважно шляхом клубочкової
фільтрації. 85 % введеної дози виводиться у незміненому вигляді із сечею.
Після внутрішньовенного введення 500 мг цефепіму його концентрація у плазмі
крові нижча рівня кількісного визначення через 12 годин, у сечі – через 16
годин. Середня концентрація в сечі через 12–16 годин після введення становить
17,8 мкг/мл. Після внутрішньовенного введення 1 або 2 г середня концентрація в
сечі у часовому проміжку 12-24 години становить 26,5 та 28,8 мкг/мл
відповідно. Через 24 години концентрація цефепіму у плазмі крові нижча рівня
кількісного визначення.

Пацієнти з нирковою недостатністю

У
пацієнтів із порушеннями функції нирок різного ступеня значно збільшується
період напіввиведення цефепіму. Спостерігається лінійна кореляція між загальним
кліренсом та кліренсом креатиніну у пацієнтів із порушеннями функції нирок
(див. розділ «Спосіб застосування та дози»). Період напіввиведення цефепіму у
пацієнтів, які перебувають на діалізі, становить 13-17 годин.

Пацієнти з печінковою недостатністю

У
пацієнтів із порушеннями функції печінки після одноразового введення 1 г
цефепіму його фармакокінетика не змінювалася. Тому немає необхідності змінювати
режим дозування. Пацієнти літнього віку

Для
пацієнтів літнього віку (> 65 років) з нормальною функцією нирок коригування
дози не потрібне. Для пацієнтів із нирковою недостатністю (клубочкова
фільтрація < 50 мл/хв) дозу слід коригувати для компенсації нижчої швидкості
виведення нирками (див. розділи «Особливості застосування» і «Спосіб
застосування та дози»). Повідомляли про випадки оборотної енцефалопатії.
Більшість випадків виникала у пацієнтів із нирковою недостатністю, які
отримували дози, вищі за рекомендовані, особливо у пацієнтів літнього віку
(див. розділи «Передозування» і «Побічні реакції»).

Діти віком від 2 місяців та < 40 кг

Фармакокінетика
цефепіму у дітей віком від 2 місяців та < 40 кг не відрізняється від
фармакокінетики у дорослих.

Клінічні характеристики

Показання

Інфекції,
спричинені чутливою до цефепіму мікрофлорою:

Дорослі і діти > 40 кг

Лікування
пацієнтів, які страждають на бактеріємію, пов’язану або потенційно пов’язану з
однією із зазначених нижче інфекцій:

–
негоспітальні
інфекції нижніх дихальних шляхів, включно з тяжкою пневмонією;

–
ускладнені
та неускладнені інфекції сечовивідних шляхів;

–
епізоди
гарячки у пацієнтів з нейтропенією.

Монотерапія
цефепімом показана для емпіричного лікування пацієнтів із нейтропенічною
гарячкою. Для пацієнтів із високим ризиком тяжких інфекцій (наприклад, для
пацієнтів після нещодавньої трансплантації кісткового мозку в анамнезі, а також
для пацієнтів з артеріальною гіпотензією, з основним злоякісним гематологічним
новоутворенням або з тяжкою чи тривалою нейтропенією) антимікробна монотерапія
може бути недоцільною. Даних щодо ефективності монотерапії цефепімом для цих
пацієнтів недостатньо (див. розділ «Фармакологічні властивості»);

–
інфекції
жовчовивідних шляхів.

Діти віком від 2 місяців та < 40 кг

–
Епізоди
гарячки у пацієнтів із нейтропенією, коли очікувана тривалість нейтропенії
коротка.

Наявні
клінічні дані щодо дітей не дозволяють рекомендувати застосування цефепіму як
монотерапії.

Слід
враховувати офіційні рекомендації щодо належного застосування антибактеріальних
препаратів.

Протипоказання

Підвищена
чутливість до цефепіму або L-аргініну, а також до антибіотиків цефалоспоринового
ряду, пеніцилінів або до інших β-лактамних антибіотиків.

Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій

Застосовуючи
високі дози аміноглікозидів одночасно з цефепімом, слід уважно стежити за
функцією нирок через потенційну нефротоксичність та ототоксичність
аміноглікозидних антибіотиків. Нефротоксичність відзначалася після одночасного
застосування інших цефалоспоринів з діуретиками, такими як фуросемід.

Щоб
уникнути можливої лікарської взаємодії з іншими лікарськими засобами, розчини лікарського
засобу Зоіпім (як і більшості
інших β-лактамних антибіотиків) не слід вводити одночасно з розчинами
метронідазолу, ванкоміцину, гентаміцину, тобраміцину сульфату і нетилміцину
сульфату. У разі необхідності призначення лікарського засобу Зоіпім із зазначеними лікарськими засобами
необхідно вводити кожен антибіотик окремо.

Бактеріостатичні антибіотики

Супутнє
лікування бактеріостатичними антибіотиками може впливати на дію бета-лактамних
антибіотиків.

Специфічні
проблеми дисбалансу міжнародного нормалізованого відношення (МНВ). Повідомляли
про підвищення активності пероральних антикоагулянтів у пацієнтів, які
отримували антибіотики. Факторами ризику є виражений інфекційний або запальний
характер захворювання, вік і загальний стан пацієнта. За цих обставин важко
відрізнити інфекційну патологію від її лікування при виникненні дисбалансу МНВ.
Вказані класи антибіотиків застосовуються частіше, а саме: фторхінолони,
макроліди, цикліни, деякі цефалоспорини і препарати, що містять котримоксазол.

Вплив на результат лабораторних тестів

Застосування
цефепіму може призвести до хибнопозитивної реакції на глюкозу в сечі у разі
використання реактиву Бенедикта. Рекомендується використовувати тести на
глюкозу, засновані на ферментній реакції окиснення глюкози.

Особливості застосування

Реакції гіперчутливості

При
застосуванні інших бета-лактамних антибіотиків повідомляли про випадки тяжких
реакцій гіперчутливості, іноді з летальним наслідком.

При
виникненні алергічних реакцій необхідно припинити введення лікарського засобу.

Перед
початком лікування цефепімом слід ретельно зібрати анамнез з метою визначення
наявності у пацієнта реакції гіперчутливості до цефепіму або до будь-якого
іншого препарату групи цефалоспоринів.

Антибіотики
варто з обережністю призначати всім пацієнтам із будь-якими формами алергії,
особливо на лікарські засоби. Якщо є сумніви, необхідна присутність лікаря при
першому введенні для вжиття негайних заходів у випадку виникнення
анафілактичної реакції.

Серйозні
реакції підвищеної чутливості негайного типу можуть вимагати застосування
адреналіну та інших форм інтенсивної терапії.

Енцефалопатія

При
застосуванні бета-лактамних антибіотиків існує ризик розвитку енцефалопатії,
включно зі сплутаністю та порушенням свідомості, епілепсією або аномальними
рухами і особливо - у разі передозування та/або ниркової недостатності у
пацієнтів літнього віку.

Діарея, спричинена Clostridium
difficile

При застосуванні майже всіх антибіотиків широкого
спектра дії повідомляли про випадки діареї, спричиненої Clostridium difficile.
Тяжка форма діареї може призвести до небезпечного для життя псевдомембранозного
коліту. Тому важливо враховувати можливість розвитку цієї патології у випадку
виникнення діареї під час або після застосування лікарського засобу, оскільки
повідомляли про виникнення захворювання протягом 2 місяців після припинення
лікування.

Потрібно негайно припинити лікування та почати
відповідну специфічну терапію. Слід уникати вживання продуктів, що спричиняють
запор.

Порушення функції нирок

У разі ниркової недостатності, якщо кліренс креатиніну
менше або дорівнює 50 мл/хв, або в будь-якому випадку, що може порушити функцію
нирок, дозу потрібно коригувати (див. розділ «Спосіб застосування та дози») для
компенсації зниження швидкості виведення цефепіму внаслідок підвищення
концентрації цефепіму у плазмі крові.

Дозування слід коригувати відповідно до стадії
ниркової недостатності, тяжкості інфекції та чутливості відповідного типу
мікроорганізмів (див. розділи «Фармакокінетика» і «Спосіб застосування та дози»),

Суперінфекція

Як
і у випадку з іншими антибіотиками, застосування цефепіму може призводити до
колонізації нечутливою мікрофлорою. У разі розвитку суперінфекцій під час
лікування необхідно вжити відповідних заходів.

Пацієнти літнього віку

Досліджено
розподіл цефепіму у пацієнтів літнього віку (> 65 років). Серед 6400
дорослих, які були включені у клінічні випробування, 35 % були віком від 65
років і 16 % віком від 75 років. Пацієнтам з нормальною функцією нирок
коригування дози не потрібне. Однак, оскільки функція нирок погіршується з
віком, дозу необхідно коригувати відповідно до стану функції нирок пацієнта
(див. розділи «Фармакокінетика» і «Спосіб застосування та дози»). Доцільно
стежити за функцією нирок при одночасному застосуванні цефепіму з потенційно
нефротоксичними антибіотиками (особливо аміноглікозидами) та з сильними
діуретиками

Вплив на лабораторні показники

У
пацієнтів, які приймали цефепім 2 рази на добу, описано позитивний тест Кумбса
у разі відсутності ознак гемолізу.

При
проведенні аналізу сечі на глюкозурію можливий хибнопозитивний результат. Із
цієї причини визначення глюкози в сечі у період застосування лікарського засобу
слід проводити глюкозооксидазними методами.

Антибактеріальна дія

Зважаючи
на обмежений спектр антибактеріальної дії, цефепім не показаний для лікування
певних типів інфекцій, окрім випадків, коли мікроорганізми уже ідентифіковано
та відомо, що вони чутливі до цефепіму, або якщо існує серйозна підозра, що
ймовірні мікроорганізми є чутливими (див. розділ «Фармакодинаміка»).

Застосування у період вагітності або годування груддю

Вагітність

Через
відсутність адекватних і добре контрольованих клінічних досліджень застосування
цефепіму вагітним жінкам лікарський засіб у період вагітності можна призначати
тільки тоді, коли очікувана користь для матері перевищує потенційний ризик для
плода.

Годування груддю

Цефепім
проникає у грудне молоко у невеликій кількості, тому під час лікування цефепімом
годування груддю слід припинити.

Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні
автотранспортом або іншими механізмами

Лікарський
засіб може суттєво впливати на швидкість реакції при керуванні транспортними
засобами та роботі з іншими механізмами, зокрема через можливе виникнення
енцефалопатії (див. розділи «Особливості застосування», «Передозування» і «Побічні
реакції»).

Спосіб застосування та дози

Дозування

Пацієнти з нормальною функцією нирок

Дорослі і діти > 40 кг

Звичайні
дози, рекомендовані при монотерапії або в комбінації:

Тип інфекцій

Однократна доза, спосіб введення

Частота введення

Негоспітальні респіраторні інфекції Неускладнений пієлонефрит

1 г в/в або в/м

2 рази на добу

Тяжкі інфекції: септицемія / бактеріємія, пневмонія, ускладнені
інфекції сечовивідних шляхів, інфекції жовчовивідних шляхів

2 г в/в

2 рази на добу

Епізод гарячки у пацієнтів із нейтропенією*

2 г в/в

2–3 рази на добу

Тяжкі інфекції Pseudomonas

2 г в/в

3 рази на добу

* Дозу 2 г 3 рази на добу застосовували лише як
монотерапію.

Діти віком від 2 місяців та < 40 кг

50
мг/кг в/в 3 рази на добу. Наявні клінічні дані щодо немовлят і дітей не
дозволяють рекомендувати застосування цефепіму як монотерапії.

Тривалість
лікування зазвичай становить 7–10 днів, більш тяжкі інфекції можуть потребувати
тривалішого лікування. Для лікування епізоду гарячки у пацієнтів з нейтропенією
звичайна тривалість лікування не повинна бути менше 7 днів або до зникнення
нейтропенії.

Пацієнти з нирковою недостатністю

Цефепім
виводиться нирками винятково шляхом клубочкової фільтрації. Отже, для пацієнтів
із нирковою недостатністю (клубочкова фільтрація <50 мл/хв) дозу необхідно
коригувати для компенсації нижчої швидкості виведення нирками. Для визначення
підтримувальної дози слід оцінити клубочкову фільтрацію.

Протоколи
коригування дози для пацієнтів з нирковою недостатністю описані в таблиці
нижче:

Кліренс креатиніну, мл/хв

Звичайне дозування

50–30

29–11

≤10

Гемодіаліз

1 г 2 рази на добу

1 г 1 раз на добу

500 мг 1 раз на добу

250 мг 1 раз на добу

навантажувальна доза: 1 г, потім 500 мг 1 раз на
добу*

2 г 2 рази на добу

2 г 1 раз на добу

1 г 1 раз на добу

500 мг 1 раз на добу

навантажувальна доза: 1 г, потім 500 мг 1 раз на
добу*

2 г 3 рази на добу

1 г 3 рази на добу

1 г 2 рази на добу

1 г 1 раз на добу

навантажувальна доза: 1 г, потім 500 мг 1 раз на
добу*

50 мг/кг 3 рази на добу

25 мг/кг

3 рази на добу

25 мг/кг

2 рази на добу

25 мг/кг

1 раз на добу

* У дні діалізу дозу слід вводити після сеансу
діалізу.

Якщо
відома лише концентрація креатиніну в сироватці крові, то для оцінки кліренсу
креатиніну можна використовувати формулу Кокрофта. Концентрація креатиніну в
сироватці крові має відображати стабільний стан функції нирок:

маса тіла (кг) × (140 - вік)

кліренс
креатиніну (мл/хв) = ––––––––––––––––––––––––––––––––.

7,2 ´ креатинін сироватки крові (мг/л)

Ця
формула стосується чоловіків. У жінок отримане значення слід помножити на 0,85.

У
пацієнтів, які перебувають на гемодіалізі, фармакокінетичні характеристики
цефепіму свідчать про необхідність зниження дози. Ці пацієнти повинні отримати
навантажувальну дозу 1 г у перший день, потім 500 мг у наступні дні. Приблизно
68 % загальної кількості цефепіму, наявного в організмі, виводиться через 3
години діалізу. У день діалізу цефепім слід ввести після діалізу. Якщо можливо,
цефепім потрібно вводити щодня в один і той же час. Пацієнтам, які перебувають
на постійному амбулаторному перитонеальному діалізі, цефепім можна
застосовувати у дозах, рекомендованих для пацієнтів із нормальною функцією
нирок, але кожні 48 годин.

Спосіб застосування

Цефепім
у концентрації від 1 до 40 мг/мл сумісний з такими парентеральними розчинами:
0,9 % розчин натрію хлориду для ін’єкцій; 5 % і 10 % розчини глюкози для
ін’єкцій; розчин 6 М натрію лактату для ін’єкцій, розчин 5 % глюкози і 0,9
% натрію хлориду для ін’єкцій; розчин Рінгера лактат і 5 % розчин глюкози для
ін’єкцій.

Цефепім
можна вводити внутрішньовенно (0,5 г, 1 г, 2 г) у вигляді повільної
внутрішньовенної інфузії протягом 3–5 хвилин або у вигляді 30-хвилинної
інфузії, або глибокої внутрішньом’язової ін’єкції (0,5 г, 1 г).

Внутрішньовенне введення

Цефепім
можна розчинити водою для ін’єкцій або будь-яким іншим сумісним розчинником
(див. нижче підрозділ «Сумісність»).

Відновлений об’єм перед введенням

Флакон

Об’єм розчинника для розведення (мл)

Приблизний об’єм одержаного розчину (мл)

Приблизна концент рація цефепіму (мг/мл)

500 мг в/м

1,5

2,2

240

500 мг в/в

5,0

5,7

90

1 мг в/м

3,0

4,4

240

1 мг в/в

10,0

11,4

90

Розведені
розчини, призначені для внутрішньовенного введення, можна застосовувати
безпосередньо шляхом повільного внутрішньовенного введення (3–5 хвилин) або
через крапельницю і безпосередньо в сумісну інфузійну рідину протягом 30
хвилин. Внутрішньом’язове введення

Розводити
500 мг або 1 г цефепіму водою для ін’єкцій або 0,5 % чи 1 % розчином лідокаїну гідрохлориду.

Сумісність

Цефепім
сумісний з такими розчинниками та розчинами: натрію хлорид 0,9 % (з або без
глюкози 5 %), глюкоза 5 або 10 %, розчин Рінгера (з або без глюкози 5 %),
натрію лактат М/6.

Цефепім
можна вводити одночасно з іншими антибіотиками за умови, що використовується інший
шприц, в інше місце інфузії або ін’єкції.

Як
і у випадку з іншими цефалоспоринами, розведений розчин може змінити колір на
жовто-бурштиновий, що не означає втрату активності.

Візуальний огляд

Препарати
для парентерального застосування слід візуально перевірити перед застосуванням,
щоб переконатися у відсутності частинок. У разі виявлення частинок препарат не
слід застосовувати.

Приготовленi
розчини препарату можна зберігати протягом 24 годин при температурі від

20°С до 25°С або 7 днів у холодильнику (2–8°С).

Діти

Лікарський
засіб застосовувати дітям віком від 2 місяців.

Передозування

Симптоми. У
випадках суттєвого перевищення рекомендованих доз, особливо у пацієнтів із
порушеннями функції нирок, посилюються прояви побічної дії. Симптоми
передозування включають енцефалопатію, що супроводжується галюцинаціями,
порушенням свідомості, ступором, комою, міоклонією, епілептоформними нападами,
нейром’язовою збудженістю. Лікування. Необхідно припинити введення лікарського
засобу, провести симптоматичну терапію. Застосування гемодіалізу прискорює
видалення цефепіму з організму; перитонеальний діаліз неефективний. Тяжкі
алергічні реакції негайного типу потребують застосування адреналіну та інших
форм інтенсивної терапії.

Побічні реакції

Побічні реакції наведено нижче за такою класифікацією
частоти: дуже часто (³ 1/10); часто (³ 1/100 та < 1/10); нечасто (³ 1/1000 та < 1/100); рідко (³ 1/10000 та < 1/1000); дуже рідко (< 1/10000); частота невідома (не можна
встановити частоту за наявними даними).

Інфекції та інвазії:

Нечасто – оральний кандидоз.

Рідко – кандидоз.

Дуже рідко – вагінальні інфекції.

З боку системи
крові та лімфатичної системи

Часто – еозинофілія,
анемія.

Нечасто – лейкопенія,
нейтропенія і тромбоцитопенія.

Частота невідома –
апластична анемія*, гемолітична анемія*, агранулоцитоз.

З боку імунної системи:

Рідко – анафілактичні реакції, ангіоневротичний
набряк.

Дуже рідко – анафілактичний шок.

З боку психіки

Частота невідома – галюцинації**, сплутаність
свідомості**.

З боку нервової системи:

Рідко – головний біль, парестезії.

Дуже рідко – судоми, дисгевзія, запаморочення.

Частота невідома – енцефалопатія**, судоми**, стан
зниженої уваги та зміненої свідомості**, епілепсія**, міоклонус**, кома**.

З боку судин:

Нечасто – флебіт у місці внутрішньовенної ін’єкції,
тромбофлебіт у місці внутрішньовенної ін’єкції.

Дуже рідко – артеріальна гіпотензія, розширення судин.

Частота невідома – крововилив*.

З боку дихальної системи, органів грудної
клітки та середостіння:

Рідко – задишка.

З боку шлунково-кишкового тракту:

Часто – діарея.

Нечасто – нудота, блювання.

Рідко – запор.

Дуже рідко – псевдомембранозний коліт, коліт, біль у
животі, виразка ротової порожнини.

З боку шкіри та підшкірної клітковини:

Часто – висипання.

Нечасто – еритема, кропив’янка, свербіж.

Частота невідома – токсичний епідермальний некроліз*,
синдром Стівенса-Джонсона*, мультиформна еритема*.

З боку нирок та сечовидільної
системи:

Рідко – ниркова недостатність.

Частота
невідома – токсична нефропатія*

З боку репродуктивної системи та молочних залоз:

Рідко
– генітальний свербіж.

Загальні розлади та реакції у місці введення:

Часто
– реакція у місці інфузії.

Нечасто – запалення у місці інфузії, біль та запалення
у місці внутрішньовенної або внутрішньом’язової ін’єкції, гарячка.

Рідко – озноб.

Лабораторні дослідження:

Дуже часто – позитивна проба Кумбса.

Часто – підвищення рівня лужної фосфатази, АЛТ, АСТ,
білірубінемія, підвищений протромбіновий та активований частковий
тромбопластиновий час.

Нечасто – транзиторне підвищення сечовини та
креатиніну в сироватці крові.

Дуже рідко – зниження вмісту фосфору в сироватці
крові.

Частота невідома – хибнопозитивна глюкозурія*

*Ці побічні реакції, як правило,
пов’язані з іншими препаратами того ж класу.

**При застосуванні бета-лактамних
антибіотиків існує ймовірність розвитку енцефалопатії, включно зі сплутаністю
та порушенням свідомості, епілепсією або аномальними рухами, і, особливо, у
разі передозування та/або ниркової недостатності, у пацієнтів літнього віку
(див. розділ «Передозування»). Як правило, симптоми нейротоксичності покращувалися
після припинення лікування та/або після гемодіалізу, однак було кілька
летальних випадків.

Повідомлення про підозрювані побічні реакції

Повідомлення про побічні реакції після реєстрації
лікарського засобу має важливе значення. Це дає змогу проводити моніторинг
співвідношення користь/ризик при застосуванні цього лікарського засобу.
Медичним та фармацевтичним працівникам, а також пацієнтам або їх законним
представникам слід повідомляти про усі випадки підозрюваних побічних реакцій та
відсутності ефективності лікарського засобу через Автоматизовану інформаційну
систему з фармаконагляду за посиланням: https://aisf.dec.gov.ua

Термін придатності

3
роки.

Умови зберігання

Зберігати при температурі не вище 30 °С в оригінальній
упаковці.

Зберігати у недоступному для дітей місці.

Несумісність

Не
слід змішувати препарат в одній ємності з іншими лікарськими засобами, окрім
розчинників, зазначених у розділі «Спосіб застосування та дози».

Упаковка

По
1 флакону у картонній упаковці.

Категорія відпуску

За
рецептом.

Виробник

Cенс Лабораторіc Пвт.
Лтд.

Місцезнаходження виробника та адреса місця провадження
його діяльності

VI/51B, п/с № 2,
Кожуванал, Пала, Коттаям – 686 573, Керала, Індія.