ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

НОРМАСОН®

(NORMASON)

Склад:

діюча
речовина: zopiclone;

1 таблетка містить
зопіклону у
перерахуванні
на 100 %
речовину 7,5
мг;

допоміжні
речовини: лактоза,
моногідрат;
крохмаль
картопляний;
повідон;
магнію стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
білого
кольору,
плоскоциліндричної
форми з
фаскою та
рискою.

Фармакотерапевтична
група.

Снодійні
та седативні
засоби. Код ATХ N05C F01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Зопіклон
належить до
групи
циклопіролонів
та
споріднений за
фармацевтичним
класом
бензодіазепінами. Фармакодинамічні
ефекти
зопіклону є
якісно подібними
до ефектів
інших сполук
цього класу: м’язовий
релаксант,
анксіолітик, заспокійливий
та снодійний
агент, протисудомний
засіб,
амнестик
(спричиняє
порушення
пам’яті).

Ці
ефекти
зумовлені
тим, що він
діє як специфічний
агоніст
рецепторів,
які належать
до
макромолекулярного
рецепторного
комплексу ГАМК-омега у
центральній
нервовій
системі  (які
називаються
BZ1 та BZ2 і
модулюють
відкриття каналів
для іонів
хлору).

Було
встановлено,
що у людини
зопіклон продовжує
тривалість
сну, поліпшує
його якість
та зменшує
частоту
нічних та
ранніх
пробуджень.

Цей
вплив
зумовлений
характерними
електроенцефалографічними
характеристиками,
які
відрізняються
від тих, що
притаманні для
дії
бензодіазепінів.
Полісомнографічні
дослідження
показали, що
зопіклон
зменшує
стадію I та
збільшує стадію
II сну,
підтримує або
подовжує
стадії
глибокого
сну (III та IV) та
підтримує
парадоксальний
(REM) сон.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Зопіклон
швидко
абсорбується:
пікові плазмові
концентрації
досягаються
через 1,5–2  години
та
становлять  30, 60 та 1,15 нг/мл
після
введення 3,75 мг,
7,5 мг та 15 мг
відповідно.
Біодоступність
становить  близько
80 %.

На
абсорбцію не
впливає час
введення,
повторне
введення
доз і стать
пацієнта.

Розподіл.
Зопіклон дуже
швидко
розподіляється
із судинного
русла.
Зв’язування
з білками
плазми крові
є невеликим
(близько 45 %) та
далеким від
насичуваного.
Ризик лікарських
взаємодій
внаслідок
заміщення на
місці
зв’язування
з білком  дуже
низький.

Зменшення
концентрації
у плазмі
крові: між 3,75 мг
та 15 мг, і цей
процес не
залежить від
дози. Період
напіввиведення
становить
приблизно 5
годин.

Бензодіазепіни
та
споріднені
до них сполуки
проникають
через
гематоенцефалічний
бар’єр і
плаценту та у
грудне молоко.
При годуванні
груддю
фармакокінетичні
профілі
зопіклону у

молоці
та плазмі
крові матері
є подібними. Оціночний
відсоток
дози, який
споживається
при цьому
немовлям, не
перевищує 0,2 %
дози, отриманої
матір’ю за 24
години до
годування.

Метаболізм. У
печінці
відбувається
інтенсивний
метаболізм
зопіклону.

Два
основних
метаболіти –
це  N-оксид  (є
фармакологічно
активним у
тварин) та
N-деметильоване
похідне (фармакологічно
неактивне у
тварин).
Видимі
періоди
їхнього
напіввиведення,
визначені у
дослідженнях
виведення із
сечею, становлять
приблизно 4,5
та 7,5 години
відповідно. Це
узгоджується
з тим фактом,
що після
отримання
повторних
доз (15 мг)
протягом 14
днів не спостерігається
значної їх
акумуляції. У
ході
досліджень
не відзначалося
підвищення
ферментативної
активності у
тварин,
навіть при
введенні
високих доз.

Виведення.
Низькі
показники
ниркового
кліренсу незміненого
зопіклону  (в
середньому 8,4 мл/хв)
порівняно з
плазмовим
кліренсом (232
мл/хв)
свідчать, що
зопіклон
виводиться з
організму
головним
чином у формі
метаболітів. Приблизно
80 % речовини
виводиться
нирками  у
вигляді
вільних метаболітів
(N-оксид  та
N-деметильоване
похідне),  а  близько  16 % – з  фекаліями.

Групи
пацієнтів
особливого
ризику.

Пацієнти літнього
віку:
незважаючи
на те, що
печінковий
метаболізм  дещо
знижений, а
середній
період
напіввиведення
становить 7
годин, у ході
досліджень
не було
виявлено
акумуляції зопіклону
у плазмі
крові після
повторних
введень.

Пацієнти з
нирковою
недостатністю: при
тривалому
застосуванні
препарату не відзначалося
акумуляції
зопіклону та
його
метаболітів.
Зопіклон
проникає
крізь
діалізні
мембрани. При
лікуванні
передозування
гемодіаліз
не є доцільним,
оскільки
зопіклон має
великий об’єм
розподілу.

Пацієнти з
цирозом
печінки:
плазмовий
кліренс
зопіклону
значно знижується
через
уповільнене
деметилювання,
тому для цих
пацієнтів
потрібна
корекція дози.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Тяжкі
розлади сну:
ситуативне
та  тимчасове
безсоння.

Протипоказання.

Препарат ніколи не
слід
застосовувати
пацієнтам з:

– підвищеною
чутливістю
до зопіклону
або до
будь-якої з
допоміжних
речовин
препарату;

– тяжкою
дихальною
недостатністю;

– синдромом
апное уві
сні;

– тяжкою,
гострою або
хронічною
печінковою недостатністю
(через ризик
виникнення
енцефалопатії);

– міастенією;

– алергією
на продукти з
пшениці
(окрім
непереносимості
пшениці при
целіакії).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Седативні
препарати. Необхідно
враховувати
те, що багато
лікарських
засобів або
речовин
можуть зумовлювати
адитивні
пригнічувальні
ефекти щодо
центральної
нервової системи
(ЦНС) та
зменшувати
концентрацію
уваги у
пацієнта.
Порушення
здатності до
концентрації
уваги може
створювати
небезпеку
під час
керування
транспортними
засобами чи
роботи з
іншими
механізмами.
До таких речовин
належать
похідні
морфіну
(аналгетики,
протикашльові
засоби та
засоби
замісного
лікування
наркозалежності),
нейролептики,
барбітурати,
бензодіазепіни,
небензодіазепінові
анксіолітики
(такі як
мепробамат),
снодійні
препарати,
седативні
антидепресанти
(амітриптилін,
доксепін,
міансерин,
міртазапін,
триміпрамін),
седативні H1-антигістамінні
препарати,
антигіпертензивні
препарати
центральної
дії, баклофен
і талідомід.

Снодійні
препарати. На даний
час як
снодійні
призначають
або
бензодіазепіни
та їхні
похідні (золпідем,
зопіклон),
або H1-антигістамінні
препарати.
Окрім
посилення
седативного
ефекту, у
разі
призначення разом
з іншими
депресантами
ЦНС або у
разі вживання
алкоголю
необхідно
брати до уваги
можливе
потенціювання
ефекту
пригнічення
дихальної
функції
бензодіазепінами
при їх
призначенні
разом з морфіноподібними
речовинами,
іншими бензодіазепінами
або
фенобарбіталом,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку.

Небажана
комбінація.

Алкоголь
(як напій або
допоміжна
речовина) потенціює
седативний
ефект
бензодіазепінів
та
споріднених
до них
речовин.
Внаслідок зниження
концентрації
уваги
керувати автотранспортом
або іншими
механізмами
може бути
небезпечно.

Пацієнтам
слід уникати
вживання
алкогольних
напоїв або
приймання препаратів,
які містять етанол.

Натрій
(натрію
оксибутират).
Посилення
пригнічення ЦНС.
Порушення
здатності до
концентрації
уваги може
створювати
небезпеку
під час керування
транспортними
засобами або
роботи з
іншими
механізмами.

Комбінації,
які
потребують
вживання
запобіжних
заходів.

Рифампіцин.
Зниження плазматичних
концентрацій
та зменшення
ефективності
зопіклону
внаслідок
посилення
його
метаболізму
у печінці.
Необхідний моніторинг
клінічного
стану
пацієнта. У разі
необхідності
може бути
призначений
інший
снодійний
засіб.

Барбітурати.
Підвищення
ризику пригнічення
дихальної
функції, яке
може бути летальним
у разі
передозування.

Похідні
морфіну. Підвищення
ризику
пригнічення
дихальної
функції, яке
може бути
летальним у
разі передозування.

Інші
снодійні
лікарські
засоби. Посилення
пригнічення ЦНС.

Інші
седативні лікарські
засоби. Посилення
пригнічення ЦНС.

Комбінації,
які слід
брати до
уваги.

Інші
засоби, що
пригнічують
активність ЦНС:
похідні
морфіну (аналгетики,
протикашльові
засоби та
препарати
для замісної
терапії при
лікуванні наркотичної
залежності,
окрім
бупренорфіну),
нейролептики,
барбітурати,
анксіолітики,
інші
снодійні,
седативні
антидепресанти,
протиепілептичні
лікарські
засоби,
анестетики,
седативні Н1-антигістамінні
засоби,
антигіпертензивні
засоби
центральної
дії,
баклофен,
талідомід,
пізотіфен. Посилення
пригнічення
активності
ЦНС.
Внаслідок
зниження
концентрації
уваги керувати
автотранспортом
або іншими
механізмами
може бути
небезпечно.
Крім того,
при
одночасному
застосуванні
зопіклону з
похідними
морфіну
(аналгетики,
протикашльові
засоби та препарати
для замісної
терапії при
лікуванні
наркотичної
залежності)
та барбітуратами
збільшується
ризик
пригнічення
дихання, яке
у разі
передозування
може бути
летальним.

Наркотичні
аналгетики
посилюють
ейфорію, що
може
призвести до
збільшення
психічної залежності.

Зопіклон
метаболізується
за допомогою
цитохрому Р450 (CYP) 3A4 ізоензим,
тому при
одночасному
застосуванні
з інгібіторами
CYP3A4
плазмові рівні
зопіклону
можуть
зростати, а при
одночасному
застосуванні
з індукторами
CYP3A4
плазмові
рівні
зопіклону
можуть знижуватися.

Бупренорфін. При
застосуванні
бупренорфіну
як замісна
терапія при
лікуванні
наркотичної
залежності
підвищується
ризик
пригнічення
дихання, яке
потенційно
може мати летальний
наслідок.
Необхідно
ретельно
зважити
ризик/користь
застосування
цієї
комбінації.
Пацієнтів
слід попередити
про
необхідність
суворо
дотримуватися
доз,
призначених
лікарем.

Клозапін.
Підвищений
ризик
розвитку
колапсу із
зупинкою
дихання
та/або
зупинкою
серця.

Кларитроміцин,
еритроміцин,
телітроміцин.
Незначне
посилення
седативних
ефектів
зопіклону.

Кетоконазол,
ітраконазол,
вориконазол. Незначне
посилення
седативних
ефектів зопіклону.

Нелфінавір,
ритонавір.
Незначне
посилення
седативних
ефектів зопіклону.

Особливості
застосування.

Застереження.
Препарат
містить лактозу,
тому його не
слід
призначати
пацієнтам з
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
дефіцитом
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції.

Препарат
можна
призначати
пацієнтам із
целіакією.
Пшеничний
крохмаль
може містити
глютен, але
лише у залишковій
кількості, і
тому
вважається
безпечним
для таких
пацієнтів.

Звикання
до препарату. При
застосуванні
бензодіазепінів
або
споріднених
до них
речовин протягом
декількох
тижнів їх седативний та
снодійний ефекти
можуть
поступово
слабшати,
незважаючи
на те, що доза
залишається
незмінною.

У
пацієнтів, у
яких період
лікування
препаратом Нормасон
не
перевищував 4
тижні,
спостерігалася
відсутність
вираженого
звикання до
препарату.

Залежність
до препарату.
Лікування
бензодіазепінами
та спорідненими
до них
речовинами,
особливо
тривале,  може
призводити
до фізичної і
психологічної
фармакозалежності.

Розвитку
залежності
сприяють
декілька факторів:
тривалість
лікування,
доза, наявність
в анамнезі
залежності
до
лікарських засобів
або до інших
речовин,
включаючи
алкоголь,
тривожність.

Залежність
може
розвиватися
при терапевтичних
дозах і/або у
пацієнтів
без специфічних
факторів
ризику.

У
виняткових
випадках
залежність від
зопіклону
спостерігалася
при застосуванні
терапевтичних
доз.

Після
припинення лікування
залежність
може
призводити
до появи
симптомів
відміни.

Деякі
з цих
симптомів
виникають
часто: безсоння,
головний
біль,
надмірна
тривожність,
міалгія,
напруженість
м’язів і
дратівливість.

Інші
симптоми, які
виникають
дуже рідко:
збуджений
стан або
навіть
сплутаність
свідомості,
парестезія
кінцівок,
підвищена
чутливість до
світла, шуму
і фізичного
контакту,
деперсоналізація,
дереалізація,
галюцинації
та судоми.

Симптоми
відміни
також
включають
тремор, відчуття
серцебиття,
тахікардію,
делірій, нічні
жахи,
роздратованість,
гіперакузію,
оніміння та
поколювання
у кінцівках.

Симптоми
відміни
можуть
розвиватися
через
декілька
днів після
припинення
лікування.
При
застосуванні
бензодіазепінів
короткої дії,
особливо у
високих
дозах, симптоми
відміни
можуть виникнути
між двома
прийманнями
доз.

Ризик
виникнення
лікарської
залежності може
зростати у
випадку
одночасного
застосування
декількох
бензодіазепінів
при лікуванні
тривожних
розладів або
порушень сну.

Також
відомі
окремі
випадки
зловживання препаратом.

Рикошетне
безсоння. Цей
минущий
ефект
«рикошету»
може проявлятися
як
загострення
безсоння, з
приводу якого
початково і
призначали
лікування
бензодіазепінами
або спорідненими
до них
препаратами.

Психомоторні
порушення. Як і
будь-які інші
седативні/снодійні
лікарські
засоби,
зопіклон
обумовлює
пригнічувальну
дію на ЦНС.
Через кілька
годин після
прийому
препарату
можуть
виникати
психомоторні
порушення.

Ризик
психомоторних
розладів, у
тому числі
порушення
здатності
керувати
автотранспортом,
зростає у
таких ситуаціях:

-
застосування
цього
лікарського
засобу за
менше ніж 12
годин перед
виконанням
діяльності,
яка потребує
концентрації
уваги (див. розділ
«Здатність
впливати на
швидкість реакції
при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»);

-
застосування
дози, вищої
за
рекомендовану;

-
одночасне
застосування
з іншими
засобами, які
пригнічують
функцію ЦНС,
алкоголем,
забороненими
речовинами
або іншими
лікарськими
засобами, які
збільшують
концентрацію
зопіклону в
крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнтам
слід
порадити
уникати
небезпечних
видів
діяльності,
які
вимагають
повної
концентрації
уваги або
рухової
координації,
таких як
робота з
механізмами
або керування
автотранспортом,
після
прийому зопіклону,
особливо протягом
12 годин після
прийому
цього
препарату.

Амнезія
і порушена
психомоторна
функція.
Протягом
декількох
годин після
прийому таблетки
можуть
виникати
антероградна
амнезія і
порушення
психомоторної
функції. Щоб
зменшити
ризик їх
розвитку,
пацієнт
повинен приймати
таблетку
безпосередньо
перед сном,
тобто вже у
ліжку (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози») і
переконатися,
що умови є
максимально
сприятливими
для декількох
годин
неперервного
сну (7–8 годин).

Поведінкові
розлади. У деяких
пацієнтів
бензодіазепіни
та
споріднені з
ними
речовини
можуть
спричинити
синдром зміни
свідомості
(різного
ступеня) із
порушенням
пам’яті та
поведінки.

Можуть
розвиватися
такі
симптоми:

– загострення
безсоння,
нічні жахи,
збуджений
стан,
нервозність;

– марення,
галюцинації,
онейроїдний
стан,
сплутаність
свідомості,
психозоподібні
симптоми;

– психічна
загальмованість,
легка
збудливість;

– ейфорія,
дратівливість;

– антероградна
амнезія;

– сугестивність
(навіюваність).

Ці
симптоми
можуть
супроводжуватися
розладами,
які є потенційно
шкідливими
для пацієнта
чи інших осіб:

– аномальна
поведінка;

– аутоагресія
або агресія
стосовно
інших осіб,
особливо якщо
члени родини
або друзі
намагаються
завадити
хворому
робити те, що
він бажає;

– автоматична
поведінка з
подальшою
амнезією.

Поява
цих
симптомів
вимагає
припинення
лікування.

Психотичні
зміни
поведінки
частіше виникають
у пацієнтів з
агресивною
поведінкою
та
незвичайними
реакціями на
седативні препарати,
бензодіазепіни,
вживання
алкоголю та
включають
також
деперсоналізацію,
неспокій,
гнів.

Препарат
впливає на
когнітивні
функції, а саме
– на розумову здатність,
концентрацію
уваги. Ризик
виникнення
цих
ускладнень
більш
виражений у
пацієнтів з
церебральними
порушеннями.

Деякі
пацієнти
можуть
відчувати
неспокій,
тривожність
у денний час.

Сомнамбулізм
і пов’язана з
цим
поведінка. У
пацієнтів,
які
отримують
лікування
зопіклоном,
спостерігалися
епізоди
комплексної
поведінки,
такі як
керування
транспортом
уві сні
(наприклад,
керування автотранспортом
у той час,
коли пацієнт
прийняв
снодійно-седативний
препарат і
повністю не
прокинувся),
після яких
він нічого не
пам’ятав. Хоча
порушення
поведінки,
пов’язані із
сомнамбулізмом,
можуть
виникати при
монотерапії
зопіклоном у
терапевтичних
дозах, одночасне
вживання
алкоголю та
прийом інших
засобів, які
пригнічують ЦНС,
підвищує
ризик
виникнення
такої
поведінки,
так само, як і
застосування
зопіклону в дозах,
що
перевищують
максимальну
рекомендовану
дозу.

Пацієнтам,
у яких
розвинулися
розлади, пов’язані
із
сомнамбулізмом,
рекомендується
припинити
прийом
зопіклону,
оскільки це
може бути
небезпечно
для самих пацієнтів
та їх
оточення
(див. розділи
«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Побічні
реакції»).

Ризик
акумуляції
лікарського
засобу. Бензодіазепіни
та
споріднені
до них речовини
(як і
будь-який
інший
лікарський засіб)
залишаються
в організмі
протягом часу,
що дорівнює
приблизно 5
періодам
напіввиведення
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

У
пацієнтів літнього
віку та
хворих із
порушеннями
функції
печінки
період напіввиведення
може бути
значно
довшим.

Після
застосування
повторних
доз зопіклон
або його
метаболіти
досягають
стаціонарного
стану
набагато
пізніше та
при більш
високому
рівні.

Ефективність
та безпеку
засобу можна
оцінювати
тільки при
досягненні
стаціонарного
стану.

Може бути
необхідна
корекція
дози (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Під
час
досліджень у
пацієнтів з
нирковою недостатністю
акумуляції
зопіклону не
спостерігалося
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

Пацієнти
літнього  віку. Слід
виявляти
обережність
при
лікуванні
бензодіазепінами
або
спорідненими
до них
препаратами
пацієнтів
літнього
віку через
підвищений
ризик виникнення
поведінкових
розладів та
ризик
розвитку
седативного
та/або
міорелаксантного
ефектів, що
може стати
причиною падінь,
які часто мають
серйозні
наслідки для
цієї
категорії хворих.

Запобіжні
заходи при
застосуванні.
Рекомендується
особлива
обережність
при
призначенні
пацієнтам,
які мають в
анамнезі
алкоголізм
чи інші види
залежності
від
лікарських
засобів або
інших речовин
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

Перед
призначенням
снодійного
засобу в усіх
випадках
безсоння
вимагається
проведення всебічної
оцінки та
усунення
першопричин
його
виникнення.

Безсоння
може бути
ознакою
фізичного
або психічного
розладу. У
разі, якщо
після
короткого
періоду
лікування
безсоння
зберігається
або
загострюється,
клінічний
діагноз слід
оцінити
повторно.

Тривалість
лікування. Тривалість
лікування
пацієнта
повинна бути
встановлена
чітко за
показаннями,
залежно від
наявного у
нього виду
безсоння
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Депресія
– великий
депресивний
епізод. Оскільки
безсоння
може бути
симптомом депресії,
то депресію
потрібно
лікувати. Якщо
безсоння
зберігається,
клінічний
діагноз слід
оцінити повторно.

У
пацієнтів з
великим
депресивним
епізодом
бензодіазепіни
та
споріднені
до них препарати
не слід
призначати у
вигляді монотерапії,
оскільки
вони не
лікують
депресію, а
тому вона
продовжуватиме
розвиватися далі,
супроводжуючись
незмінним або
підвищеним
ризиком
суїциду.

Оскільки
у таких
пацієнтів
може
існувати ризик
суїциду, то з
метою
зведення до
мінімуму
ризику
умисного
передозування
у їх розпорядженні
(виписана у
рецепті та
видана в
аптеці)
повинна
знаходитися
найменша кількість
таблеток
зопіклону.

Поступове
зниження
дози. Пацієнтам
потрібно
чітко
пояснити, як
поступово
припинити
процес
лікування.

Окрім
необхідності
поступового
зниження
дозування,
пацієнтів
також
потрібно попередити
про ризик
виникнення
«рикошетного»
безсоння, щоб
звести до
мінімуму
розвиток
будь-якого
безсоння, яке
може виникнути
через
симптоми,
спричинені
припиненням
лікування,
навіть
поступовим.

Пацієнти
повинні бути
поінформовані
про можливий
дискомфорт
під час
періоду поступового
припинення
лікування.

Дихальна
недостатність.
Призначаючи
бензодіазепіни
та споріднені
до них
препарати
пацієнтам з
дихальною недостатністю,
слід
пам’ятати
про їхню пригнічувальну
дію на
дихальний
центр (особливо
тому, що
тривожність
і неспокій
можуть бути
попереджувальними
ознаками дихальної
декомпенсації,
яка вимагає
переведення пацієнта
до
відділення
інтенсивної
терапії).

Пацієнти
літнього
віку –
ниркова
недостатність.
Хоча
після
тривалого
застосування
не було
виявлено
акумуляції
зопіклону,
цій групі
пацієнтів
рекомендується
призначати половину
звичайної
рекомендованої
дози як
застережні
заходи (див.
розділи «Спосіб
застосування
та дози» та
«Особливості
застосування»).

Слід
бути
обережними
при
призначенні
препарату
пацієнтам з
депресіями.

Не
рекомендується
призначати
хворим із тяжкою
печінковою
недостатністю
та
енцефалопатією.

Не
рекомендується
призначати
на початковому
етапі
лікування
психозів.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.
Значний
об’єм даних,
зібраних під
час когортних
досліджень,
не виявив
жодних
доказів того,
що
застосування
бензодіазепінів
у І триместрі
вагітності
призводить
до будь-яких
вад розвитку
у дитини.
Проте у
деяких епідеміологічних
дослідженнях
типу «випадок-контроль»
спостерігалася
підвищена
частота
виникнення
розщеплення
верхньої
губи та
піднебіння
на тлі
застосування
бензодіазепінів.
Згідно з цими
даними
частота
виникнення
розщеплення
верхньої
губи та
піднебіння
становила
менше 2 на 1000
новонароджених,
які
зазнавали впливу
бензодіазепінів
під час
внутрішньоутробного
розвитку,
порівняно з
очікуваною
частотою 1 на 1000
у загальній
популяції.

Повідомляли
про
ослаблення
ворушіння
плода та
зміни частоти
серцевих
скорочень
плода при
застосуванні
високих доз
бензодіазепінів
у ІІ–ІІІ
триместрах
вагітності.
Застосування
бензодіазепінів  наприкінці
вагітності,
навіть у
низьких
дозах, може зумовлювати
такі ознаки
впливу зопіклону
на
новонароджену
дитину як
аксіальна гіпотонія
і утруднення
смоктання, що
призводить
до
незадовільного
набору маси
тіла. Хоча ці
ознаки
оборотні,
вони можуть
утримуватися
впродовж 1-3
тижнів
залежно від
періоду
напіввиведення
призначеного
бензодіазепіну.
При застосуванні
високих доз зопіклону
у
новонародженого
можуть
виникати
пригнічення
дихання або
апное та
гіпотермія. Крім
того, у
новонародженої
дитини може
розвиватися
синдром відміни,
навіть якщо у
неї відсутні
ознаки впливу
зопіклону.
Характерними
ознаками
цього стану
є, зокрема,
надмірна
збудливість,
психомоторне
збудження та
тремор у
новонародженого,
які
виникають
через деякий
час після
пологів. Час
до появи цих
симптомів
залежить від
періоду
напіввиведення
лікарського
засобу і може
бути значним
у разі тривалого
періоду
напіввиведення.

З
огляду на ці
дані як
запобіжний
захід не рекомендовано
застосовувати
зопіклон у
період
вагітності,
незалежно
від
триместру.

Жінки
репродуктивного
віку, які
отримують
лікування
зопіклоном,
мають бути
проінструктовані
про необхідність
зв’язатися
зі своїм
лікарем, якщо
вони
плануватимуть
вагітність
або якщо вони
будуть на
ранніх
термінах
вагітності, щоб
можна було
переглянути
їхню потребу
у лікуванні.

Якщо у
період
вагітності
лікування
зопіклоном
буде абсолютно
необхідним,
незадовго до
дати пологів
слід уникати
призначення
високих доз і
зважати на
описані вище
ефекти під
час спостереження
за станом
новонародженого.

Період
годування
груддю.

У
період  годування
груддю препарат
Нормасон
застосовувати
не
рекомендується.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Зопіклон
може мати
виражений
вплив на здатність
керувати
транспортними
засобами та роботи
з іншими
механізмами.

Пацієнтів,
які керують
транспортними
засобами і
працюють з
іншими
механізмами,
слід
попередити,
що,  як
і при
застосуванні
будь-яких
інших
снодійних
препаратів, можливий
ризик
виникнення
сонливості,
уповільнення
часу реакції,
запаморочення,
в’ялості,
нечіткості
зору або подвоєння
в очах та
зниження
концентрації
уваги разом
із
порушенням
здатності
керувати
транспортними
засобами,
особливо у
перші 12 годин
після
прийому
зопіклону
(див. розділ
«Побічні
реакції»). З
метою
зведення цього
ризику до
мінімуму
рекомендовано
дотримуватися
інтервалу
між прийомом
зопіклону і
керуванням
транспортними
засобами, роботою
з іншими
машинами або
роботою на
висоті
тривалістю
щонайменше 12
годин.

Порушення
здатності
керувати
транспортними
засобами і
такі зміни
поведінки як
засинання за
кермом можуть
виникати при
монотерапії
зопіклоном у
терапевтичних
дозах.

Крім того, ці
ефекти
потенціюються
одночасним
вживанням
алкоголю або
застосуванням
інших
депресантів ЦНС
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).
Пацієнтів
необхідно
попередити
про
необхідність
не вживати алкоголь
або інші
психоактивні
речовини під
час
лікування
зопіклоном.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.

Дозування.

Лікування
завжди слід
розпочинати
з найнижчої
ефективної
дози, не
можна
перевищувати
максимальну
дозу. Препарат
слід
приймати
безпосередньо
перед сном.

Доза
препарату 3,75
мг
призначена
спеціально
для пацієнтів
літнього
віку (від 65
років) та осіб,
які належать
до груп
особливого
ризику.

Звичайні
дози для:

дорослих
віком до 65
років – 7,5 мг на добу;

пацієнтів
від 65 років – 3,75 мг на
добу; доза 7,5 мг
може бути
застосована тільки
у виняткових
випадках;

пацієнтів
з порушенням
функції
печінки або з
хронічною
легеневою
недостатністю
– рекомендована
доза – 3,75 мг на
добу (див.
розділ
«Фармакокінетика»);

пацієнтів
з нирковою
недостатністю
–
лікування слід
розпочинати
з дози 3,75 мг на
добу (див.
розділ «Фармакокінетика»).

В усіх
випадках
добова доза
препарату Нормасон
не повинна
перевищувати
7,5 мг.

Тривалість
лікування.

Лікування
повинно бути
по
можливості
недовгочасним.
Тривалість
курсу
лікування не
повинна
перевищувати
4 тижнів,
включаючи
період
поступового
припинення
лікування
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнтам
слід
рекомендувати
приймати препарат
протягом:

– у випадку
ситуативного
безсоння – 2–5 діб
(наприклад,
під час
подорожі),

– у
випадку
тимчасового
безсоння – 2–3 тижні
(наприклад, спричиненого
серйозною
подією).

У
деяких
випадках
може
виникнути
необхідність
збільшити
рекомендований
період лікування.
У такій
ситуації
слід
повторно
ретельно оцінити
стан
пацієнта.

Діти.

Застосування
зопіклону дітям
не
досліджували,
тому препарат
не
рекомендований
для цієї  групи
пацієнтів.

Передозування.

Передозування
може
загрожувати
життю, особливо
у випадках
одночасного
передозування
декількома
депресантами
ЦНС
(включаючи
етанол).

При
прийманні
великої
кількості
зопіклону
передозування
проявляється,
головним чином,
у
пригніченні
ЦНС, що
призводить
до стану від
сонливості
до коми,
залежно від
отриманої
дози. Легке
передозування
проявляється
симптомами
сплутаності
свідомості
та летаргії.

У
більш тяжких
випадках
спостерігалися
атаксія, гіпотонія,
артеріальна
гіпотензія,
метгемоглобінемія,
пригнічення
дихання,  іноді
– летальний
наслідок.
Іншими
факторами
ризику, що
можуть
посилити
симптоми
передозування,
є супутні
захворювання.

Лікування.
Якщо
пероральне
передозування
відбулося
менше ніж 1 годину
тому, у
хворого,  який
знаходиться
у свідомості,
можна
викликати
блювання; в
інших
випадках
слід
проводити
промивання
шлунка із
захистом
дихальних
шляхів. Після
цього може
бути
корисним
введення активованого
вугілля, щоб
зменшити
абсорбцію
препарату.

Рекомендується
ретельне
спостереження
за серцевою
та дихальною
функціями у
спеціалізованому
відділенні.

При
лікуванні
передозування
гемодіаліз не
є доцільним,
оскільки
зопіклон має
великий
об’єм
розподілу.

Для
діагностики
та/або
лікування
випадкового або
навмисного
передозування
бензодіазепінів
може бути
корисним
введення ін’єкційного
флумазенілу.

Флумазеніл
має вплив,
протилежний
дії бензодіазепінів,
тому може
спричинити
появу неврологічних
розладів
(збудження,
неспокій,
судоми та
емоціональну
лабільність),
особливо у
хворих на
епілепсію.

Побічні
реакції.

Побічні
ефекти
залежать від
дози та індивідуальної
чутливості
пацієнта.

Побічний
ефект, який
спостерігається
найчастіше –
це гіркий
присмак у
роті.

Побічні
неврологічні
та психічні
ефекти (див.
розділ
«Особливості
застосування»):

– антероградна
амнезія, яка
може
виникати  при
прийманні
терапевтичних
доз. Ризик
зростає
пропорційно
до дози;

– поведінкові
розлади,
змінена
свідомість, дратівливість,
марення, агресивність,
неспокійна
поведінка,
сомнамбулізм
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

– фізична
та
психологічна
залежність,
навіть при
прийманні
терапевтичних
доз, із
симптомами
відміни або
рикошетним
безсонням
після
припинення
лікування
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

– відчуття
сп’яніння,
головний
біль,
ейфорія, тремор,
парестезія, розлади
мовлення,
м’язові
спазми, запаморочення,
порушення
координації,
депресивні
настрої, у
виняткових
випадках –
атаксія;

– сплутаність
свідомості,
галюцинації,
знижена
увага або
навіть
сонливість
(особливо у
пацієнтів літнього
віку),
безсоння,
нічні
жахи,
напруження;

– зміни лібідо.

З боку
серцево-судинної
системи: відчуття
серцебиття.

З
боку шкіри: висипання
на шкірі та свербіж,
які можуть
бути
симптомами
гіперчутливості;
пітливість. У
разі
виникнення
цих реакцій
слід припинити
застосування
препарату.

Загальні
порушення:
м’язова
гіпотонія,
астенія,
озноб,
підвищена
втомлюваність.

З боку
імунної
системи: кропив’янка,
ангіоневротичний
набряк, анафілактичні
реакції,
синдром Стівенса–Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз/синдром
Лайєлла,
мультиформна
еритема.

З
боку органів
зору: диплопія,
амбліопія.

З
боку
дихальної
системи: диспное,
задишка.

З
боку травного
тракту:
обкладений
язик,
неприємний
запах з рота,
диспепсія,
нудота,
сухість у
роті,
блювання, діарея,
запор,
анорексія
або
підвищений
апетит.

Лабораторні
показники:
підвищення
рівнів
трансаміназ
та/або рівнів
лужної
фосфатази, що
у поодиноких
випадках
може спричиняти
клінічну
картину
порушення
функції печінки.

Метаболічні
порушення:
зменшення маси
тіла.

З
боку кістково-м’язової
системи: тяжкість
у кінцівках.

У
пацієнтів
літнього
віку частіше
виникають
відчуття
серцебиття, блювання,
анорексія,
сіалорея,
збудження, неспокій
та тремор.

Постмаркетингові
дослідження: гнів,
порушення
поведінки,
пов’язані з
амнезією.

Про синдром
відміни
повідомляли
при припиненні
лікування зопіклоном
(див. розділ «Особливості
застосування»).
Симптоми
синдрому
відміни
різні та
включають
рикошетне
безсоння,
м’язовий
біль, тривожність,
тремор,
підвищену
пітливість,
ажитацію, сплутаність
свідомості, головний
біль, відчуття
серцебиття,
тахікардію, делірій,
нічні жахи, роздратованість.
У тяжких
випадках
можуть
виникнути
такі
симптоми: дереалізація,
деперсоналізація,
гіперакузія, оніміння
та
поколювання
у кінцівках, підвищена
чутливість
до світла,
шуму і фізичного
контакту, галюцинації.

Дуже
рідко можуть
виникнути судоми.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції. Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
схвалення
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дає змогу
здійснювати
постійний
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
застосування
цього лікарського
засобу.
Медичних
працівників
просять
повідомляти
про усі
підозрювані
побічні
реакції
через
національні
системи повідомлень.

Термін придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
в недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері; 1
або 2
блістери у
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«АСТРАФАРМ»

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця провадження
його діяльності.

08132, Україна,
Київська обл., Києво-Святошинський
р-н, м. Вишневе,
вул. Київська,
6.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

НОРМАСОН®

(NORMASON)

Состав:

действующее
вещество: zopiclone;

1 таблетка
содержит
зопиклона в
пересчете на
100 % вещество 7,5
мг;

вспомогательные
вещества: лактоза,
моногидрат;
крахмал
картофельный;
повидон;
магния
стеарат.

Лекарственная
форма. Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
белого цвета,
плоскоцилиндрической
формы с
фаской и
риской.

Фармакотерапевтическая
группа.

Снотворные
и седативные
средства. Код
ATХ N05C F01.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Зопиклон
относится к
группе
циклопиролонов
и
родственный
по
фармацевтическому
классу к
бензодиазепинам.
Фармакодинамические
эффекты
зопиклона
качественно
подобны
эффектам
других
соединений
этого класса:
мышечный
релаксант,
анксиолитик,
успокоительный
и снотворный
агент,
противосудорожное
средство,
амнестик
(вызывает
нарушение
памяти).

Эти эффекты
обусловлены
тем, что он
действует
как
специфический
агонист
рецепторов, относящихся
к
макромолекулярному
рецепторному
комплексу ГАМК-омега в
центральной
нервной системе
(которые
называются BZ1
и BZ2 и
модулируют открытие
каналов для
ионов хлора).

Было
установлено,
что у
человека
зопиклон продолжает
длительность
сна, улучшает
его качество
и уменьшает
частоту ночных
и ранних
пробуждений.

Это влияние
обусловлено
характерными
электроэнцефалографическими
характеристиками,
которые
отличаются
от тех, которые
присущи для
действия
бензодиазепинов.
Полисомнографические
исследования
показали,
что
зопиклон
уменьшает
стадию I и
увеличивает
стадию II сна,
поддерживает
или удлиняет
стадии
глубокого
сна (III и IV) и
поддерживает
парадоксальный
(REM) сон.

Фармакокинетика.

Абсорбция. Зопиклон
быстро
абсорбируется:
пиковые плазменные
концентрации
достигаются
через 1,5–2 часа
и составляют
30, 60 и 1,15 нг/мл
после
введения 3,75 мг,
7,5 мг и 15 мг
соответственно.
Биодоступность
составляет
около 80 %.

На
абсорбцию не
влияет время
введения, повторное
введение доз
и пол
пациента.

Распределение. Зопиклон
очень быстро
распределяется
из сосудистого
русла.
Связывание с
белками плазмы
крови небольшое
(около 45 %) и
далекое от
насыщаемого.
Риск
лекарственных
взаимодействий
вследствие
замещения на
месте связывания
с белком
очень низкий.

Уменьшение
концентрации
в плазме
крови: между 3,75
мг и 15 мг, и этот
процесс не
зависит от дозы.
Период
полувыведения
составляет
приблизительно
5 часов.

Бензодиазепины
и
родственные
к нему соединения
проникают через
гематоэнцефалический
барьер и
плаценту и в
грудное
молоко. При
кормлении
грудью фармакокинетические
профили
зопиклона в молоке
и плазме
крови матери
подобны.
Оценочный
процент дозы,
употребляемый
при этом
младенцем, не
превышает 0,2 %
дозы,
полученной
матерью за 24
часа до
кормления.

Метаболизм. В печени происходит
интенсивный
метаболизм
зопиклона.

Два
основных
метаболита –
это N-оксид
(фармакологически
активный у
животных) и
N-деметилированное
производное
(фармакологически
не активное у
животных).
Видимые
периоды их
полувыведения,
определенные
в
исследованиях
выведения с
мочой, составляют
приблизительно
4,5 и 7,5 часа
соответственно.
Это согласовывается
с тем фактом,
что после
получения
повторных
доз (15 мг) в
течение 14
дней не
наблюдается
значительной
их
аккумуляции.
В ходе
исследований
не
отмечалось
повышения
ферментативной
активности у
животных,
даже при
введении
высоких доз.

Выведение.  Низкие
показатели
почечного
клиренса
неизмененного
зопиклона
(в   среднем   8,4 мл/мин)
по сравнению
с плазменным
клиренсом (232
мл/мин)
свидетельствуют,
что зопиклон
выводится из
организма главным
образом в
форме
метаболитов.
Приблизительно
80 % веществ
выводится
почками в
виде
свободных
метаболитов
(N-оксид и
N-деметилированное
производное),
а около 16 % – с
фекалиями.

Группы
пациентов
особенного
риска.

Пациенты
пожилого
возраста:
несмотря на
то, что
печеночный
метаболизм несколько
снижен, а
средний
период полувыведения
составляет 7
часов, в ходе
исследований
не было
выявлено
аккумуляции
зопиклона в
плазме крови
после
повторных
введений.

Пациенты
с почечной
недостаточностью: при
длительном
применении
препарата не
отмечалось
аккумуляции
зопиклона и
его
метаболитов.
Зопиклон
проникает
через
диализные
мембраны. При
лечении
передозировки
гемодиализ
не
целесообразен,
так как
зопиклон
имеет
большой
объем распределения.

Больные
с циррозом
печени: плазменный
клиренс
зопиклона
значительно
снижается
из-за
замедленного
деметилирования,
поэтому для
этих
пациентов нужна
коррекция
дозы.

Клинические
характеристики.

Показания.

Тяжелые
расстройства
сна:
ситуативная
и временная
бессонница.

Противопоказания.

Препарат
никогда
не следует
применять
пациентам с:

–
повышенной
чувствительностью
к зопиклону
или к одному
из вспомогательных
веществ
препарата;

– тяжелой
дыхательной
недостаточностью;

– синдромом
апное во сне;

–
тяжелой,
острой или
хронической
печеночной
недостаточностью
(из-за риска
возникновения
энцефалопатии);

– миастенией;

– аллергией
на продукты
из пшеницы
(кроме непереносимости
пшеницы при
целиакии).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Седативные
препараты. Необходимо
учитывать то,
что много лекарственных
средств или
веществ могут
обуславливать
аддитивные угнетающие
эффекты относительно
центральной
нервной
системы (ЦНС) и
уменьшать
концентрацию
внимания у
пациента. Нарушение
способности к
концентрации
внимания
может создавать
опасность во
время управления
транспортными
средствами или
работы с другими
механизмами. К
таким веществам
относятся
производные
морфина
(аналгетики,
противокашлевые
средства и средства
заместительного
лечения
наркозависимости),
нейролептики,
барбитураты,
бензодиазепины,
небензодиазепиновые
анксиолитики
(такие как
мепробамат),
снотворные
препараты,
седативные
антидепрессанты
(амитриптиллин,
доксепин, миансерин,
миртазапин,
тримипрамин),
седативные H1-антигистаминные
препараты,
антигипертензивные
препараты
центрального
действия,
баклофен и
талидомид.

Снотворные
препараты. На данное
время в
качестве снотворных
назначают или
бензодиазепины
и их производные
(золпидем,
зопиклон), или
H1-антигистамынные
препараты. Кроме
усиления
седативного эффекта,
в случае назначения
вместе с другими
депрессантами
ЦНС или в случае
употребления
алкоголя
необходимо принимать
во внимание
возможное
потенцирование
эффекта угнетения
дыхательной
функции
бензодиазепинами
при их назначении
вместе с морфиноподобными
веществами, другими
бензодиазепинами
или фенобарбиталом,
особенно у
пациентов пожилого
возраста.

Нежелательная
комбинация.

Алкоголь
(в качестве
напитка или
вспомогательного
вещества) потенцирует
седативный
эффект
бензодиазепинов
и родственных
к ним веществ.
Вследствие
снижения
концентрации
внимания
управлять
автотранспортом
или другими
может быть
опасно.

Пациентам
следует
избегать
употребления
алкогольных
напитков или
приема
препаратов,
содержащих этанол.

Натрий
(натрия
оксибутират).
Усиление
угнетения ЦНС.
Нарушение способности
к концентрации
внимания
может искажать
опасность во
время управления
транспортными
средствами или
работы с другими
механизмами.

Комбинации,
требующие
принятия мер
предосторожности.

Рифампицин. Снижение
плазматических
концентраций
и уменьшение
эффективности
зопиклона в
результате
усиления его
метаболизма
в печени.
Необходим
мониторинг
клинического
состояния
пациента. При
необходимости
может быть
назначено
другое
снотворное средство.

Барбитураты.
Повышение
риска угнетения
дыхательной
функции, которое
может стать
летальным в
случае
передозировки.

Производные
морфина. Повышение
риска угнетения
дыхательной
функции, которое
может стать
летальным в
случае
передозировки.

Другие снотворные
лекарственные
средства. Усиление угнетения
ЦНС.

Другие
седативные лекарственные
средства. Усиление угнетения
ЦНС.

Комбинации,
которые
следует
учитывать.

Другие
средства,
угнетающие
активность ЦНС:
производные
морфина
(аналгетики,
противокашлевые
средства и
препараты
для заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости,
кроме
бупренорфина),
нейролептики,
барбитураты,
анксиолитики,
другие
снотворные,
седативные
антидепрессанты,
противоэпилептические
лекарственные
средства,
анестетики, седативные
Н1-антигистаминные
средства,
антигипертензивные
средства
центрального
действия, баклофен,
талидомид,
пизотифен. Усиление
угнетения
активности
ЦНС. В
результате
снижения
концентрации
внимания
управлять
автотранспортом
или другими
механизмами
может быть
опасным.
Кроме того,
при
одновременном
применении зопиклона
с
производными
морфина
(аналгетики,
противокашлевые
средства и
препараты
для
заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости)
и барбитуратами
увеличивается
риск
угнетения
дыхания,
которое в
случае
передозировки
может иметь
летальный
исход.

Наркотические
аналгетики
усиливают
эйфорию, что
может
привести к
увеличению
психической
зависимости.

Зопиклон
метаболизируется
при помощи цитохрома
Р450 (CYP) 3A4 изоэнзим,
поэтому при
одновременном
применении с
ингибиторами CYP3A4
плазменные
уровни
зопиклона
могут увеличиваться,
а при
одновременном
применении с
индукторами CYP3A4
плазменные
уровни
зопиклона
могут снижаться.

Бупренорфин. При
применении
бупренорфина
в качестве заместительной
терапии при
лечении
наркотической
зависимости
повышается
риск угнетения
дыхания, что
потенциально
может иметь
летальный
исход.
Необходимо тщательно
взвесить
риск/пользу
применения
этой
комбинации.
Пациентов следует
предупредить
о
необходимости
строго придерживаться
доз,
назначенных
врачом.

Клозапин. Повышенный
риск
развития
коллапса с
остановкой
дыхания и/или
сердца.

Кларитромицин,
эритромицин,
телитромицин.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Кетоконазол,
итраконазол,
вориконазол.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Нелфинавир,
ритонавир.
Незначительное
усиление
седативных
эффектов
зопиклона.

Особенности
применения.

Предостережения. Препарат
содержит
лактозу,
поэтому его
не следует
назначать
пациентам с
редкими наследственными
формами
непереносимости
галактозы,
дефицитом
лактазы или
синдромом
глюкозо-галактозной
мальабсорбции.

Препарат
можно
назначать пациентам
с целиакией.
Пшеничный
крахмал может
содержать
глютен, но
только в
следовом количестве,
и поэтому
считается
опасным для
таких
пациентов.

Привыкание
к препарату. При
применении бензодиазепинов
или
родственных
ему веществ в течение
нескольких
недель их седативный и
снотворный
эффекты
могут
постепенно
ослабевать,
несмотря на
то, что доза
остается
неизмененной.

У
пациентов, у
которых
период
лечения препаратом
Нормасон не
превышал 4
недель, наблюдалось
отсутствие
выраженного
привыкания к
препарату.

Зависимость
к препарату. Лечение
бензодиазепинами
и
родственными
к нему
веществами,
особенно
длительное, может
приводить к
физической и
психологической
фармакозависимости.

Развитию
зависимости
благоприятствуют
несколько
факторов:
длительность
лечения,
доза, наличие
в анамнезе
зависимости
к лекарственным
средствам
или другим
веществам,
включая алкоголь,
тревожность.

Зависимость
может
развиваться
при терапевтических
дозах и/или у
пациентов
без специфических
факторов
риска.

В
исключительных
случаях
зависимость
от зопиклона
наблюдалась
при
применении
терапевтических
доз.

После
прекращения
лечения
зависимость
может
приводить к
появлению
симптомов
отмены.

Некоторые
из этих
симптомов
возникают часто:
бессонница,
головная
боль,
чрезмерная тревожность,
миалгия,
напряжение
мышц и
раздражительность.

Другие
симптомы,
возникающие
очень редко: возбужденное
состояние
или даже
спутанность
сознания,
парестезия
конечностей,
повышенная
чувствительность
к свету, шуму
и физическому
контакту,
деперсонализация,
дереализация,
галлюцинации
и судороги.

Симптомы
отмены также
включают
тремор, ощущение
сердцебиения,
тахикардию,
деллирий, ночные
кошмары,
раздражительность,
гиперакузию,
онемение и
покалывание
в конечностях.

Симптомы
отмены могут
развиваться
через несколько
дней после
прекращения
лечения. При
применении
бензодиазепинов
короткого
действия,
особенно в
высоких дозах,
симптомы
отмены могут
возникнуть
между двумя
приемами доз.

Риск
возникновения
лекарственной
зависимости
может
увеличиваться
в случае одновременного
применения
нескольких
бензодиазепинов
при лечении
тревожных расстройств
или
нарушений
сна.

Также
известны отдельные
случаи
злоупотребления
препаратом.

Рикошетная
бессонница. Этот
проходящий эффект
«рикошета»
может
проявляться
как обострение
бессонницы,
по поводу
которой изначально
и назначали
лечение
бензодиазепинами
или
родственными
к ним
препаратами.

Психомоторные
нарушения. Как и какие-либо
другие
седативные/снотворные
лекарственные
средства, зопиклон
обуславливает
угнетающее действие
на ЦНС. Через несколько
часов после
приема
препарата могут
возникать
психомоторные
нарушения.

Риск
психомоторных
расстройств, в
том числе нарушение
способности
управлять
автотранспортом,
возрастает в
таких ситуациях:

-       применение
этого лекарственного
средства не
менее чем за 12 часов
перед выполнением
деятельности,
требующей
концентрации
внимания (см.
раздел «Способность
влиять на скорость
реакции при управлении
автотранспортом
или другими
механизмами»);

-       применение
дозы выше
рекомендованной;

-       одновременное
применение с другими
средствами, угнетающими
функцию ЦНС,
алкоголем, запретными
веществами или
другими лекарственными
средствами, которые
увеличивают
концентрацию
зопиклона в
крови (см. раздел
«Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и другие
виды взаимодействий»).

Пациентам
следует посоветовать
избегать опасных
видов деятельности,
требующих полной
концентрации
внимания или двигательной
координации,
таких как работа
с механизмами
или управление
автотранспортом,
после приема
зопиклона,
особенно в
течение 12 часов
после приема этого
препарата.

Амнезия
и нарушенная
психомоторная
функция.
В течение
нескольких
часов после
приема таблетки
могут
возникать
антероградная
амнезия и
нарушение
психомоторной
функции.
Чтобы
снизить риск
их развития,
пациент должен
принимать
таблетку
непосредственно
перед сном,
то есть уже в
постели (см.
раздел «Способ
применения и
дозы») и
убедиться,
что условия
являются
максимально
благоприятными
для
нескольких
часов беспрерывного
сна (7–8 часов).

Расстройства
поведения. У некоторых
пациентов
бензодиазепины
и родственные
к ним
вещества
могут
вызвать
синдром изменения
сознания
(разной
степени) с
нарушением
памяти и
поведения.

Могут
развиваться
такие
симптомы:

–
обострение
бессонницы,
ночные
кошмары, возбужденное
состояние,
нервозность;

– бред,
галлюцинации,
онейроидное
состояние, спутанность
сознания,
психозоподобные
симптомы;

–
психическая
заторможенность,
легкая возбудимость;

– эйфория,
раздражительность;

–
антероградная
амнезия;

–
сугестивность
(внушаемость).

Эти
симптомы
могут
сопровождаться
расстройствами,
которые являются
потенциально
вредными для
пациентов
или других
лиц:

–
аномальное
поведение;

–
аутоагрессия
или агрессия,
касающаяся
других лиц,
особенно
если члены
семьи или
друзья
пытаются
помешать
больному делать
то, что он хочет;

–
автоматическое
поведение с
дальнейшей
амнезией.

Появление
этих
симптомов
требует
прекращения
лечения.

Психотические
изменения
поведения
чаще
возникают у
пациентов с
агрессивным
поведением и
необычными
реакциями на
седативные
препараты,
бензодиазепины,
употребление
алкоголя и
включают также
деперсонализацию,
беспокойство,
гнев.

Препарат
влияет на
когнитивные
функции, а именно
– на
умственную
способность,
концентрацию
внимания.
Риск
возникновения
этих
осложнений
более
выражен у
пациентов с церебральными
нарушениями.

Некоторые
пациенты могут
ощущать
беспокойство,
тревожность
в дневное
время.

Сомнамбулизм
и связанное с
этим
поведение. У
пациентов,
получающих
лечение
зопиклоном,
наблюдались
эпизоды
комплексного
поведения,
такие как
управление
транспортом во
сне
(например,
управление
автотранспортом
в то время,
когда
пациент
принял снотворно-седативный
препарат и
полностью не
проснулся),
после
которых он
ничего не помнил.
Хотя
нарушения
поведения,
связанные с
сомнамбулизмом,
могут
возникать
при монотерапии
зопиклоном в
терапевтических
дозах, одновременное
употребление
алкоголя и
прием других
средств,
угнетающих ЦНС,
повышает
риск
возникновения
такого поведения,
так же как и
применение
зопиклона в
дозах, превышающих
максимальную
рекомендованную
дозу.

Пациентам,
у которых
развились
расстройства,
связанные с
сомнамбулизмом,
рекомендуется
прекратить
прием
зопиклона,
так как это может
быть
небезопасно
для самих пацыэнтов
и их окружения
(см. разделы «Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»
и «Побочные
реакции»).

Риск
аккумуляции
лекарственного
средства. Бензодиазепины
и
родственные
к ним вещества
(как и любое
другое
лекарственное
средство)
остаются в
организме в
течение
времени,
равного
приблизительно
5 периодам
полувыведения
(см. раздел
«Фармакокинетика»).

У пациентов
пожилого
возраста и
больных с
нарушениями
функции
печени
период
полувыведения
может быть
значительно больше.

После
применения
повторных
доз зопиклон или
его
метаболиты
достигают стационарного
состояния
намного
позже и при более
высоком
уровне.

Эффективность
и
безопасность
средства
можно оценивать
только при
достижении
стационарного
состояния.

Может
быть
необходима
коррекция
дозы (см. раздел
«Способ
применения и
дозы»).

Во время
исследований
у пациентов с
почечной
недостаточностью
аккумуляции
зопиклона не
наблюдалось
(см. раздел
«Фармакокинетика»).

Пациенты
пожилого
возраста. Следует
проявлять
осторожность
при лечении
бензодиазепинами
или
родственными
к ним
препаратами
пациентов
пожилого
возраста
из-за
повышенного
риска
возникновения
поведенческих
расстройств
и риск
развития
седативного
и/или миорелаксантного
эффектов, что
может стать
причиной
падений,
которые
часто имеют серьезные
последствия
для этой
категории больных.

Предупредительные
меры при
применении. Рекомендуется
особенная
осторожность
при назначении
пациентам,
имеющим в
анамнезе алкоголизм
или другие
виды
зависимости
от лекарственных
средств или
других
веществ (см.
раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Перед
назначением
снотворного
средства во
всех случаях
бессонницы
требуется
проведение
всесторонней
оценки и
устранения
первопричин
его
возникновения.

Бессонница
может быть
признаком
физического
или
психического
расстройства.
В случае,
если после
короткого
периода
лечения бессонница
сохраняется
или
обостряется,
клинический
диагноз следует
оценивать
повторно.

Длительность
лечения. Длительность
лечения
пациента
должна быть
установлена
четко по
показаниям, в
зависимости
от
имеющегося у
него вида
бессонницы
(см. раздел «Способ
применения и
дозы»).

Депрессия –
обширный
депрессивный
эпизод. Так
как
бессонница
может быть
симптомом депрессии,
то депрессию
надо лечить.
Если бессонница
сохраняется,
клинический
диагноз
следует
оценивать
повторно.

У
пациентов с
обширным
депрессивным
эпизодом
бензодиазепины
и
родственные
к ним
препараты не
следует назначать
в виде
монотерапии,
так как они
не лечат
депрессию, а
поэтому она
будет продолжать
развиваться
дальше,
сопровождаясь
неизмененным
или
повышенным
рисом суицида.

Поскольку
у таких
пациентов
может существовать
риск суицида,
то с целью
сведения к
минимуму
риска
преднамеренной
передозировки
в их
распоряжении
(выписанное в
рецепте и
выдано в
аптеке)
должно находиться
самое
маленькое
количество
таблеток
зопиклона.

Постепенное
снижение
дозы. Пациентам
нужно четко
объяснить,
как
постепенно
прекратить
процесс
лечения.

Кроме
необходимости
постепенного
снижения
дозировки,
пациентов
также нужно
предупредить
о риске
возникновения
«рикошетной»
бессонницы,
чтобы свести
к минимуму
развитие
какой-либо
бессонницы, которая
может
возникнуть
из-за
симптомов,
вызванных прекращением
лечения, даже
постепенным.

Пациенты
должны быть
проинформованы
о возможном
дискомфорте
во время
периода постепенного
прекращения
лечения.

Дыхательная
недостаточность.
Назначая
бензодиазепины
и родственные
к ним
препараты
пациентам с
дыхательной недостаточностью,
следует
помнить об их
угнетающем
действии на
дыхательный
центр (особенно
потому, что
тревожность
и беспокойство
могут быть
предупреждающими
признаками
дыхательной
декомпенсации,
которая
требует перевода
пациента в
отделение
интенсивной
терапии).

Пациенты
пожилого
возраста –
почечная недостаточность.
Хотя
после
длительного
применения
не было
выявлено
аккумуляции
зопиклона,
этой группе
пациентов
рекомендуется
назначать половину
обычной
рекомендованной
дозы в
качестве
предупредительных
мер (см.
разделы «Способ
применения и
дозы» и
«Особенности
применения»).

Следует
быть
осторожными
при
назначении препарата
пациентам с
депрессиями.

Не
рекомендуется
назначать
больным с тяжелой
печеночной
недостаточностью
и
энцефалопатией.

Не
рекомендуется
назначать на
начальном этапе
лечения
психозов.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Беременность.
Значительный
объем данных,
собранных во
время
когортных исследований,
не выявил никаких
доказательств
того, что применение
бензодиазепинов
в І триместре
беременности
приводит к
каким-либо порокам
развития у ребенка.
Однако в некоторых
эпидемиологических
исследованиях
типа «случай-контроль»
наблюдалась
повышенная
частота возникновения
расщепления верхней
губы и неба
на фоне применения
бензодиазепинов.
Согласно этим
данным
частота возникновения
расщепления верхней
губы и неба составляла
меньше 2 на 1000 новорожденных,
подвергавшихся
воздействию
бензодиазепинов
во время
внутриутробного
развития, по
сравнению с ожидаемой
частотой 1 на 1000 в
общей
популяции.

Сообщали об
ослаблении шевеления
плода и изменения
частоты сердечных
сокращений
плода при применении
высоких доз бензодиазепинов
в ІІ–ІІІ триместрах
беременности.
Применение бензодиазепинов
в конце беременности,
даже в низких
дозах, может
обуславливать
такие признаки
влияния зопиклона
на новорожденного
ребенка как
аксиальная гипотония
и затруднение
сосания, что
приводит к неудовлетворительному
набору массы
тела. Хотя эти
признаки обратимы,
они могут удерживаются
на
протяжении 1-3 недель в зависимости
от периода полувыведения
назначенного
бензодиазепина.
При применении
высоких доз зопиклона
у новорожденного
могут возникать
угнетение дыхания
или апноэ и гипотермия.
Кроме того, у
новорожденного
ребенка может
развиваться
синдром отмены,
даже если у
него отсутствуют
признаки влияния
зопиклона.
Характерными
признаками этого
состояния
являются, в
частности, повышенная
возбудимость,
психомоторное
возбуждение и
тремор у
новорожденного,
возникающие
через какое-то
время после родов.
Время до появления
этих симптомов
зависит от
периода полувыведения
лекарственного
средства и
может быть
значительным
в случае длительного
периода полувыведения.

Учитывая
эти данные, в
качестве меры
предостережения
не рекомендуется
применять зопиклон
в период беременности,
независимо от
триместра.

Женщины
репродуктивного
возраста, получающие
лечение зопиклоном,
должны быть
проинструктированы
о необходимости
связаться со
своим врачом,
если они планируют
беременность
или если они находятся
на ранних сроках
беременности,
чтобы можно было
пересмотреть
их потребность
в лечении.

Если в
период беременности
лечение зопиклоном
будет
абсолютно
необходимым,
незадолго до
даты родов следует
избегать назначения
высоких доз и
обратить
внимание на
описанные выше
эффекты во
время наблюдения
за состоянием
новорожденного.

Период
кормления
грудью.

В период
кормления
грудью
препарат
Нормасон
применять не
рекомендуется.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Зопиклон
может иметь выраженное
влияние на способность
управлять
транспортными
средствами и
рабоу с другими
механизмами.

Пациентов,
которые управляют
транспортными
средствами и
работают с другими
механизмами,
следует предупредить,
что, как и при применении
каких-либо других
снотворных
препаратов, возможен
риск возникновения
сонливости, замедление
времени
реакции, головокружения,
вялости, нечеткости
зрения или
двоения в глазах
и снижения
концентрации
внимания вместе
с нарушением способности
управлять
транспортными
средствами,
особенно в
первые 12 часов
после приема
зопиклона (см.
раздел «Побочные
реакции»). С
целью сведения
этого риска к
минимуму
рекомендовано
придерживаться
интервала между
приемом зопиклона
и управлением
транспортными
средствами, работой
с другими
машинами или
работой на высоте
продолжительностью
по крайней
мере 12 часов.

Нарушение
способности
управлять
транспортными
средствами и
такие изменения
поведения как
засыпание за рулем
могут возникать
при
монотерапии
зопиклоном в
терапевтических
дозах.

Кроме
того, эти эффекты
потенцируются
одновременным
употреблением
алкоголя или применением
других депрессантов
ЦНС (см. разделы
«Особенности
применения» и
«Взаимодействие
с другими лекарственными
средствами и другие
виды взаимодействий»).
Пациентов
необходимо
предупредить
о необходимости
не употреблять
алкоголь или другие
психоактивные
вещества во
время лечения
зопиклоном.

Способ
применения и
дозы.

Для
перорального
применения.

Дозирование.

Лечение
всегда
следует
начинать с
самой низкой
эффективной
дозы, нельзя
превышать
максимальную
дозу. Препарат
следует
принимать
непосредственно
перед сном.

Доза
препарата 3,75
мг назначена
специально для
пожилых
людей (старше
65 лет) и лицам,
относящимся
к группе
особенного риска.

Обычные
дозы для:

взрослых
до 65 лет – 7,5
мг в сутки;

пациентов
с 65 лет – 3,75
мг в сутки;
дозу 7,5 мг
можно
применять
только в
исключительных
случаях;

пациентов
с нарушением
функции
печени или с
хронической
легочной
недостаточностью
–
рекомендованная
доза – 3,75 мг в
сутки (см. раздел
«Фармакокинетика»);

пациентов
с почечной
недостаточностью
–
лечение
должно
начинаться с
дозы 3,75 мг в сутки
(см. раздел
«Фармакокинетика»).

Во
всех случаях
суточная
доза
препарата Нормасон
не должна
превышать 7,5
мг.

Длительность
лечения.

Лечение
должно быть
по
возможности
недолговременным.
Длительность
курса
лечения не должно
превышать 4
недель,
включая
период
постепенного
прекращения
лечения (см.
раздел
«Особенности
применения»).

Пациентам
следует
рекомендовать
принимать
препарат в
течение:

– в
случае ситуативной
бессонницы – 2–5
суток
(например, во
время
путешествия);

– в случае
временной
бессонницы – 2–3
недели
(например,
вызванного
серьезным событием).

В
некоторых
случаях
может
возникнуть
необходимость
увеличить
рекомендованный
период
лечения. В
такой
ситуации
следует
повторно
тщательно
оценить
состояние
пациента.

Дети.

Применение
зопиклона
детям не
исследовали,
поэтому
препарат не
рекомендован
для этой
группы
пациентов.

Передозировка.

Передозировка
может
угрожать
жизни, особенно
в случаях
одновременной
передозировки
несколькими
депрессантами
ЦНС (включая
алкоголь).

При приеме
большого
количества
зопиклона
передозировка
проявляется,
главным образом,
в угнетении
ЦНС, что
приводит к
состоянию от
сонливости
до комы, в
зависимости
от
полученной
дозы. Легкая
передозировка
проявляется
симптомами
спутанности
сознания и
летаргии.

В более тяжелых
случаях наблюдались
атаксия, гипотония,
артериальная
гипотензия,
метгемоглобинемия,
угнетение дыхания,
иногда –
летальный исход.
Другими
факторами риска,
которые могут
усилить
симптомы
передозировки,
являются сопутствующие
заболевания.

Лечение. Если
пероральная
передозировка
произошла
меньше чем 1 час
назад, у больного,
который находится
в сознании,
можно
вызвать рвоту;
в других случаях
следует
проводить
промывание желудка
с защитой дыхательных
путей. После этого
может быть полезным
введение
активированного
угля, чтобы уменьшить
абсорбцию
препарата.

Рекомендуется
тщательное наблюдение
за сердечной и
дыхательной
функциями в
специализированном
отделении.

При лечении
передозировки
гемодиализ
не целесообразен,
поскольку
зопиклон имеет
большой объем
распределения.

Для диагностики
и/или лечения
случайной или
умышленной
передозировки
бензодиазепинов
может быть полезным
введение инъекционного
флумазенила.

Флумазенил имеет
влияние,
противоположное
действию
бензодиазепинов,
поэтому может
вызвать появление
неврологических
расстройств (возбуждение,
беспокойство,
судороги и эмоциональную
лабильность),
особенно у больных
эпилепсией.

Побочные
реакции.

Побочные
эффекты
зависят от
дозы и
индивидуальной
чувствительности
пациента.

Побочный
эффект,
который
наблюдался
чащ всего –
это горький
привкус во
рту.

Побочные
неврологические
и
психические эффекты (см. раздел
«Особенности
применения»):

– антероградная
амнезия,
которая
может
возникать при
приеме
терапевтических
доз. Риск
увеличивается
пропорционально
дозе;

– поведенческие
расстройства,
изменение сознания,
раздражительность,
бред,
агрессивность,
беспокойное
поведение, сомнамбулизм
(см. раздел
«Особенности
применения»);

– физическая
и психологическая
зависимость,
даже при
приеме терапевтических
доз, с
симптомами
отмены или
рикошетной
бессонницей
после прекращения
лечения (см.
раздел
«Особенности
применения»);

– ощущение
опьянения,
головная
боль,
эйфория, тремор,
парестезия,
расстройства
речи,
мышечные
спазмы,
головокружение,
нарушение
координации,
депрессивное
настроение, в
исключительных
случаях –
атаксия;

– спутанность
сознания,
галлюцинации,
снижение
внимания или
даже
сонливость
(особенно у
пациентов
пожилого
возраста),
бессонница,
ночные
кошмары,
напряжение;

– изменение
либидо.

Со стороны
сердечно-сосудистой
системы: ощущение
сердцебиения.

Со
стороны кожи: высыпания
на коже и зуд,
которые
могут быть
симптомами
гиперчувствительности;
потливость. В
случае
возникновения
этих реакций
следует
прекратить
применение
препарата.

Общие
нарушения: мышечная
гипотония,
астения,
озноб, повышенная
утомляемость.

Со
стороны
иммунной
системы: крапивница,
ангионевротический
отек, анафилактические
реакции,
синдром
Стивенса–Джонсона,
токсический
эпидермальный
некролиз/синдром
Лайелла,
мультиформная
эритема.

Со
стороны
органов
зрения:
диплопия,
амблиопия.

Со
стороны
дыхательной
системы: диспное,
одышка.

Со
стороны
пищеварительного
тракта:
обложенный
язык,
неприятный
запах изо
рта, диспепсия,
тошнота,
сухость во
рту, рвота,
диарея,
запор,
анорексия
или повышенный
аппетит.

Лабораторные
показатели: повышение
уровней
трансаминаз
и/или уровней
щелочной
фосфатазы,
что в
единичных случаях
может
вызывать
клиническую
картину
нарушения
функции
печени.

Метаболические
нарушения: уменьшение
массы тела.

Со
стороны
костно-мышечной
системы:
тяжесть в
конечностях.

У пожилых
пациентов
чаще
возникают
ощущение
сердцебиения,
рвота,
анорексия,
сиалорея,
возбуждение,
беспокойство
и тремор.

Постмаркетинговые
исследования: гнев,
нарушение
поведения,
связанные с
амнезией.

О синдроме
отмены
сообщали при
прекращении
лечения
зопиклоном
(см. раздел
«Особенности
применения»).
Симптомы синдрома
отмены
разные и
включают
рикошетную
бессонницу,
мышечную
боль,
тревожность,
тремор,
повышенную
потливость,
ажитацию,
спутанность
сознания, головную
боль,
ощущение
сердцебиения,
тахикардию,
деллирий,
ночные ужасы,
раздражительность.
В тяжелых
случаях
могут
возникнуть такие
симптомы:
дереализация,
деперсонализация,
гиперакузия,
онемение и
покалывание
в конечностях,
повышенная
чувствительность
к свету, шуму
и
физическому
контакту,
галлюцинации.

Очень редко
могут
возникнуть
судороги.

Сообщения
о подозрительных
побочных
реакциях.

Сообщения о
подозрительных
побочных
реакциях после
одобрения лекарственного
средства являются
важной
процедурой. Это
дает возможность
осуществлять
постоянный
мониторинг соотношения
«польза/риск»
применения этого
лекарственного
средства.
Медицинских
работников
просят сообщать
обо всех подозрительных
побочных реакциях
через национальные
системы сообщений.

Срок
годности. 3 года.

Условия
хранения.

Хранить
в
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
блистере; 1
или 2
блистера в
коробке.

Категория
отпуска.
По рецепту.

Производитель.

ООО
«АСТРАФАРМ».

Местонахождение
производителя
и адрес места
осуществления
его
деятельности.

08132,
Украина,
Киевская
обл.,
Киево-Святошинский
р-н, г.
Вишневое, ул.
Киевская, 6.