ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ПОЛІЗАНОЛ

(POLIZANOL)

Склад:

діюча
речовина: посаконазол;

1 мл
суспензії
містить
посаконазолу
в перерахуванні
на 100 % суху
речовину 40 мг;

допоміжні
речовини: кислота
лимонна,
моногідрат;
натрію цитрат
безводний;
натрію
бензоат (E 211);
натрію лаурилсульфат;
ксантанова
камедь;
гліцерол;
глюкози
розчин;
титану
діоксид;
ароматизатор
вишні; вода
очищена;
емульсія
симетикону 30 %,
що містить:
симетикон,
метилцелюлозу,
сорбінову
кислоту,
воду.

Лікарська
форма. Суспензія
оральна.

Основні
фізико-хімічні
властивості: на
момент
випуску —
суспензія
білого кольору
з запахом
вишні у
скляному
флаконі бурштинового
кольору;
протягом
терміну придатності
— суспензія
від
білого до жовтуватого
кольору з
запахом
вишні у
скляному
флаконі
бурштинового
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні
триазолу. Код
АТХ J02A C04.

Фармакологічні
властивості.

Механізм
дії

Посаконазол
— потужний
інгібітор
ферменту
ланостеролу
14a-деметилази,
що каталізує
важливий
етап біосинтезу
ергостеролу. Таким
чином,
посаконазол
має широкий
спектр
протигрибкової
активності
щодо
дріжджових і
пліснявих
грибів.

Мікробіологія

Було
показано in vitro, що
посаконазол
активний
відносно
таких мікроорганізмів:
гриби роду Aspergillus (Aspergillus fumigatus, A. flavus, A. terreus, A. nidulans, A. niger,
A. ustus), гриби роду
Candida (Candida albicans, C. glabrata, C. krusei, C. parapsilosis, C.
tropicalis, C. dubliniensis, C. famata, C. inconspicua, C. lipolytica, C. norvegensis,
C. pseudotropicalis), Coccidioides
immitis, Fonsecaea pedrosoi, а також Fusarium, Rhizomucor, Mucor
та Rhizopus.
Мікробіологічні
дані
свідчать про
те, що посаконазол
активний
відносно Rhizomucor, Mucor та Rhizopus, однак на сьогодні
клінічні
дані дуже
обмежені і не
дають змоги оцінити
ефективність
посаконазолу
проти цих
збудників
захворювань.

Резистентність

Були
виявлені
донорські
штами зі
зниженою
чутливістю
до
посаконазолу.
Принциповим
механізмом
резистентності
є виявлення замін
у
білку-мішені
CYP51.

Граничні
значення

Граничні
значення
мінімальної
пригнічувальної
концентрації
(МПК) для
посаконазолу
за даними
Європейського
комітету з
тестування
чутливості
до антимікробних
препаратів (EUCAST)
(чутливий — S;
резистентний
— R):

●
Candida albicans:
S ≤ 0,06 мг/л,
R > 0,06 мг/л;

●
Candida tropicalis:
S ≤ 0,06 мг/л,
R > 0,06 мг/л;

●
Candida parapsilosis:
S ≤ 0,06 мг/л,
R > 0,06 мг/л.

На
сьогодні
недостатньо
даних, щоб
встановити
клінічні
граничні
значення для
інших видів
роду Candida.

Комбінація
з іншими
протигрибковими
засобами

Дослідження
комбінацій
посаконазолу
з
каспофунгіном
або
амфотерицином
В in vitro та in vivo не
виявило або
майже не
виявило
антагонізму,
а у деяких
випадках
відзначено
адитивний
ефект.
Клінічне
значення
результатів
цих
досліджень
не визначено.

Співвідношення
фармакокінетики
та
фармакодинаміки

Спостерігалася
кореляція
між
загальною площею
під
фармакокінетичною
кривою лікарського
засобу,
поділеною на МПК
(AUC/МПК), та
клінічним
результатом.
Граничним
співвідношенням
AUC/МПК для
пацієнтів,
інфікованих Aspergillus,
було ~200.
Особливо
важливо
забезпечити
максимальну
концентрацію
лікарського
засобу в плазмі
крові у
пацієнтів,
інфікованих Aspergillus (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» щодо
рекомендованих
режимів
дозування та
впливу їжі на
абсорбцію).

Клінічний
досвід

Інвазивний
аспергільоз

Оцінювалося
застосування
всередину
посаконазолу
по 800 мг/день
за кілька
прийомів для
лікування
інвазивного
аспергільозу
у пацієнтів з
хворобою,
стійкою до
амфотерицину
B (зокрема до
ліпосомних
форм) чи
ітраконазолу,
або у
пацієнтів з
непереносимістю
цих
лікарських
засобів в
ході
непорівняльного
дослідження
терапії
порятунку.
Клінічні
результати
порівнювали
з даними
зовнішньої
контрольної групи,
отриманими з
ретроспективного
огляду
медичних
записів. До
зовнішньої
контрольної
групи входили
86 пацієнтів,
які
отримували
доступну
терапію (як
описано вище)
здебільшого
у той самий
час та у тому
самому
закладі, що і
пацієнти, які
отримували
посаконазол.
Більшість
випадків
аспергільозу
були визнані стійкими
до
попередньої
терапії як у
групі, яка
отримувала
посаконазол
(88 %), так і у зовнішній
контрольній
групі (79 %).

Як
показано в
таблиці 1,
ефективної
відповіді
(повного або
часткового
одужання) в
кінці
лікування
вдалося
досягти у 42 %
пацієнтів,
які
отримували
посаконазол,
проти 26 % у зовнішній
групі. Однак
це не було
проспективне
рандомізоване
контрольоване
дослідження,
тому всі
порівняння
із
зовнішньою
контрольною
групою слід
розглядати з
обережністю.

Таблиця
1

Загальна
ефективність
посаконазолу
в кінці
лікування з
приводу інвазивного
аспергільозу
порівняно з
такою у
зовнішній
контрольній
групі

Сумарна
ефективність
терапії
(підтверджено
мікологічно)

Посаконазол

Зовнішня
контрольна
група

45/107 (42 %)

22/86 (26 %)

Успіх
за видами

Aspergillus spp.1

34/76

(45 %)

19/74

(26 %)

A. fumigatus

12/29

(41 %)

12/34

(35 %)

A. flavus

10/19

(53 %)

3/16

(19 %)

A. terreus

4/14

(29 %)

2/13

(15 %)

A. niger

3/5

(60 %)

2/7

(29 %)

1 Включає
інші, менш
поширені або
невідомі види.

Фузаріоз

11 з
24 пацієнтів,
у яких був
підтверджений
або
запідозрений
фузаріоз,
успішно пройшли
лікування
посаконазолом
у дозі 800 мг/день
за кілька
прийомів в
середньому
протягом
124 днів,
максимально —
212 днів. Серед 18
пацієнтів,
які мали
непереносимість
або інфекційне
захворювання,
стійке до
амфотерицину B
чи
ітраконазолу,
7 пацієнтів
були
класифіковані
як пацієнти з
терапевтичним
ефектом.

Хромобластомікоз/міцетома

9 з
11 пацієнтів
успішно
пройшли
лікування посаконазолом
у дозі
800 мг/день за
кілька прийомів
в середньому
протягом
268 днів,
максимально —
377 днів.
П’ятеро з цих
пацієнтів
мали хромобластомікоз,
спричинений Fonsecaea pedrosoi, а
четверо —
міцетому, в
основному
спричинену
грибами роду Madurella.

Кокцидіоїдомікоз

11 з
16 пацієнтів
успішно
пройшли
лікування (в
кінці
лікування
повне або
часткове
виліковування
симптомів, що
спостерігалися
на вихідному
етапі)
посаконазолом
у дозі
800 мг/день за
кілька
прийомів в
середньому
протягом
296 днів,
максимально —
460 днів.

Лікування
чутливого до
азолів
орофарингеального
кандидозу

Рандомізоване
абсолютно
сліпе
контрольоване
дослідження
було
проведено за
участю
пацієнтів,
інфікованих
ВІЛ, які мали
чутливий до
азолів орофарингеальний
кандидоз (у
більшості
цих пацієнтів
був C. albicans,
виділений на
вихідному
етапі).
Основною змінною
ефективності
був показник
клінічної
ефективності
(виліковування
або
покращення)
після 14 днів
лікування. Пацієнтів
лікували
посаконазолом
або флуконазолом
у вигляді
суспензії
для прийому
всередину (і
посаконазол,
і флуконазол
давали за
такою схемою:
100 мг двічі на
день 1 день,
потім по 100 мг
один раз на
день
протягом 13 днів).

Рівні
клінічної
відповіді з
описаного вище
дослідження
наведено в
таблиці 2.

Було
показано, що
посаконазол
не гірший за флуконазол
за
показниками
клінічної
ефективності
на день 14, а
також через
4 тижні після
закінчення
лікування.

Таблиця
2

Показники
клінічної
ефективності*
щодо орофарингеального
кандидозу

Клінічна
ефективність

Посаконазол

Флуконазол

Показник
клінічної
ефективності
на день 14

91,7 % (155/169)

92,5 % (148/160)

Показник
клінічної
ефективності
через
4 тижні
після
закінчення
лікування

68,5 % (98/143)

61,8 % (84/136)

*
Показник
клінічної
ефективності
— це
кількість
випадків,
визначених
як такі, де
була
клінічна
відповідь
(виліковування
або
покращення),
поділена на
загальну кількість
випадків, які
можуть бути
включені в
аналіз.

Профілактика
інвазивних
грибкових
інфекцій
(ІГІ)
(дослідження 316
та 1899)

Два
рандомізовані
контрольовані
профілактичні
дослідження
було
проведено за
участю
пацієнтів з
високим
ризиком
розвитку
інвазивних
грибкових інфекцій.

Дослідження 316
було
рандомізованим
подвійно
сліпим
дослідженням
посаконазолу
у вигляді
суспензії
для перорального
прийому
(200 мг три рази
на день)
порівняно з флуконазолом
у капсулах
(400 мг один раз
на день) за
участю
реципієнтів
трансплантатів
кровотворних
стовбурових
клітин, у
яких була
реакція
«трансплантат
проти
хазяїна»
(РТПХ).
Основним
показником
ефективності
була
кількість
доведених/можливих
випадків ІГІ
через
16 тижнів
після
рандомізації
за
визначенням
незалежної
сліпої
зовнішньої
групи експертів.
Ключовим
вторинним
показником
ефективності
була
кількість
доведених/можливих
випадків ІГІ
протягом
періоду лікування
(з прийому
першої дози
до прийому останньої
дози плюс 7 днів).
На початку дослідження
у більшості
(377/600, [63 %])
пацієнтів РТПХ
була в 2 або
3 стадії
загострення чи
мала
хронічний
екстенсивний
характер (195/600, [32,5 %]).
У середньому
тривалість
лікування
посаконазолом
становила
80 днів, флуконазолом
— 77 днів.

Дослідження 1899
було
рандомізованим
сліпим
дослідженням
посаконазолу
у вигляді
суспензії
для прийому
всередину
(200 мг три рази
на день)
порівняно з
флуконазолом
у вигляді
суспензії
(400 мг один раз
на день) або
ітраконазолом
у вигляді
розчину для
прийому
всередину
(200 мг двічі на
день) при
лікуванні
пацієнтів з
нейтропенією,
які
отримували
хіміотерапію
цитотоксичними
препаратами
з приводу
гострого
мієлогенного
лейкозу або
мієлодиспластичного
синдрому.
Основним
показником ефективності
була
кількість
доведених/можливих
випадків ІГІ
за
визначенням
незалежної
сліпої
зовнішньої
групи
експертів
протягом
періоду лікування.
Ключовим
вторинним
показником ефективності
була
кількість
доведених/можливих
випадків ІГІ
через 100 днів
після рандомізації.
Вперше
діагностований
гострий
мієлогенний
лейкоз був
найпоширенішим
першопричинним
захворюванням
(435/602, [72 %]). У
середньому
тривалість
лікування
посаконазолом
становила
29 днів, флуконазолом/ітраконазолом
— 25 днів.

В обох
профілактичних
дослідженнях
аспергільоз
був
найпоширенішим
захворюванням
на тлі
профілактичної
терапії (див. таблиці 3
та 4, де
показано
результати
обох досліджень).
У пацієнтів,
які приймали
посаконазол,
було менше
проявів
інфікування Aspergillus,
порівняно із
контрольною
групою
пацієнтів.

Таблиця
3

Результати
клінічних
досліджень
профілактики
інвазивних
грибкових
інфекцій

Дослідження

Посаконазол

Контрольна
групаa

р-величина

Частка
(%) пацієнтів
із
доведеною/можливою
ІГІ

Період
лікуванняb

1899d

7/304 (2)

25/298 (8)

0,0009

316e

7/291 (2)

22/288 (8)

0,0038

Встановлений
періодc

1899d

14/304 (5)

33/298 (11)

0,0031

316d

16/301 (5)

27/299 (9)

0,0740

FLU —
флуконазол; ITZ —
ітраконазол;
POS —
посаконазол.

a FLU/ITZ (1899); FLU (316).

b У
дослідженні
1899 це був
період з
рандомізації
до прийому останньої
дози
досліджуваного
лікарського
засобу плюс
7 днів; у
дослідженні 316
це був період
з прийому
першої дози
до прийому
останньої
дози
досліджуваного
лікарського
засобу плюс
7 днів.

c У
дослідженні 1899
це був період
100 днів після
рандомізації;
у
дослідженні
316 це був
період
111 днів після
вихідного
етапу.

d Всі рандомізовані.

e Всі
отримали
лікування.

Таблиця
4

Результати
клінічних
досліджень  профілактики
інвазивних
грибкових
інфекцій

Дослідження

Посаконазол

Контрольна
групаa

Частка
(%) пацієнтів
із
доведеним/можливим
аспергільозом

Період
лікуванняb

1899d

2/304 (1)

20/298 (7)

316e

3/291 (1)

17/288 (6)

Встановлений
періодc

1899d

4/304 (1)

26/298 (9)

316d

7/301 (2)

21/299 (7)

FLU —
флуконазол; ITZ
—
ітраконазол;
POS — посаконазол.

a FLU/ITZ (1899); FLU (316).

b У
дослідженні
1899 це був
період з рандомізації
до прийому
останньої
дози досліджуваного
лікарського
засобу плюс
7 днів; у
дослідженні 316
це був період
з прийому першої
дози до
прийому
останньої
дози досліджуваного
лікарського
засобу плюс
7 днів.

c У
дослідженні
1899 це був
період
100 днів після
рандомізації;
у
дослідженні
316 це був період
111 днів після
вихідного
етапу.

d Всі
рандомізовані.

e Всі
отримали
лікування.

У ході
дослідження 1899
спостерігалося
значне
зниження
смертності з
усіх причин
на користь
посаконазолу
(POS 49/304 (16 %) проти FLU/ITZ 67/298
(22 %) p = 0,048). З огляду
на оцінку
виживаності
за методом
Каплана — Мейєра
імовірність
дожиття до
100 дня після
рандомізації
була значно
вищою у
пацієнтів,
які отримували
посаконазол.
Така
перевага у виживаності
була
показана,
коли аналізували
всі причини
смерті (p = 0,0354), а
також смерті,
пов’язаної з
ІГІ (p = 0,0209). В
ході
дослідження 316
загальна
смертність
була
аналогічною
(POS — 25 %; FLU — 28 %).
Однак частка
смертей,
пов’язаних з
ІГІ, була
значно
меншою у
POS-групі (4/301) порівняно
із FLU-групою (12/299; p = 0,0413).

Діти

У ході
дослідження
(0041) інвазивних
грибкових
інфекцій
16 пацієнтів
віком
8–17 років
отримували
дозу
посаконазолу
800 мг/день.
Ґрунтуючись
на наявних
даних щодо
цих
16 пацієнтів,
можна
сказати, що
показники
безпеки
аналогічні
показникам
пацієнтів
віком ≥ 18 років.
Крім того,
12 пацієнтів
віком 13–17 років
отримували
дозу
посаконазолу
600 мг/добу для
профілактики
інвазивних
грибкових
інфекцій
(дослідження 316
та 1899).
Показники безпеки
у цих
пацієнтів
віком до 18
виявилися
аналогічними
показникам безпеки,
які
спостерігалися
у дорослих.
Ґрунтуючись
на даних
фармакокінетики
щодо 10 з цих
пацієнтів,
можна
сказати, що
фармакокінетичний
профіль
аналогічний
показникам
пацієнтів
віком  ≥ 18 років.

У
дослідженні (03579)
за участю
136 пацієнтів
з
нейтропенією
віком
11 місяців —
17 років, які
приймали
посаконазол
у формі оральної
суспензії в
дозі до
18 мг/кг/добу,
розподіленої
на 3 прийоми,
показники
приблизно 50 %
відповідали
попередньо
визначеним концентраціям
(на 7 добу
прийому
значення
середньої
рівноважної
концентрації
посаконазолу
в межах 500 нг/мл – 2500 нг/мл).

Оцінка
електрокардіограми

Численні
контрольні
ЕКГ, що
записувалися
протягом
12 годин,
отримано від
173 здорових добровольців
чоловічої та
жіночої статі
віком від 18 до
85 років до
початку та
під час прийому
посаконазолу
(400 мг двічі на
день з їжею з
високим
вмістом
жирів). Не
спостерігалося
жодних
клінічно
значущих
змін середніх
значень
інтервалу QT
порівняно із
вихідним
рівнем.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Середня
тривалість
абсорбції
посаконазолу
(tmax)
становить
3 години
(після їди).
Фармакокінетика
посаконазолу
є лінійною
після прийому
одноразової
та
багаторазових
доз до 800 мг за
умови
прийому з
їжею з
високим
вмістом жирів.
Іншого
збільшення
концентрації
не
спостерігалося,
коли
пацієнти та здорові
добровольці
отримували
дози понад
800 мг на день.
При прийомі
натще AUC
збільшувалася
менш ніж
пропорційно
дозі, якщо
доза була
вище 200 мг.
Коли здорові
добровольці
приймали
засіб натще,
ділячи денну
дозу (800 мг) на 4
прийоми по
200 мг,
концентрація
посаконазолу
збільшилася
у 2,6 раза
порівняно з
такою при
прийомі по
400 мг двічі на
день.

Вплив
їжі на
абсорбцію
при прийомі
засобу всередину
у здорових
добровольців

Абсорбція
посаконазолу
значно
збільшувалася,
коли
посаконазол
400 мг (1 раз на
добу) приймали
під час та
безпосередньо
після
прийому їжі з
високим
вмістом
жирів
(~50 грамів
жиру), порівняно
з таким при
прийомі
засобу до їди,
причому Cmax
та AUC зростали
приблизно на
330 % та 360 %
відповідно.
Показник AUC
посаконазолу
зростав у
4 рази, коли
препарат
приймали з
їжею із
високим вмістом
жиру
(~50 грамів
жиру), та
приблизно у
2,6 раза, коли
приймали під
час вживання
нежирної їжі
або харчових
добавок
(14 грамів
жиру),
порівняно з
прийомом
натще.

Розподіл

Посаконазол
повільно
абсорбується
та повільно
виводиться
при великому
уявному об’ємі
розподілу
(1774 літри) та
сильному
зв’язку з
білком (> 98 %),
переважно з
альбуміном
сироватки
крові.

Біотрансформація

Посаконазол
не має якихось
значимих
циркулюючих
метаболітів,
і
малоймовірно,
що його
концентрації
змінюють
інгібітори
ферменту CYP450. Із
циркулюючих
метаболітів
більшість є
глюкуронідними
кон’югатами
посаконазолу
з невеликою кількістю
продуктів
окислювального
метаболізму
(опосередкованого
CYP450). Метаболіти,
виділені з
сечею та
фекаліями,
становлять
близько 17 %
введеної
міченої
радіоізотопами
дози.

Виведення

Посаконазол
повільно
виводиться,
маючи середній
період
напіввиведення
(t½) 35 годин (у діапазоні
від 20 до
66 годин).
Після
введення 14C-посаконазолу
радіоактивність
була
виявлена
переважно у
фекаліях (77 %
міченої
радіоізотопами
дози),
причому
основним
компонентом
була сполука
у
незміненому
вигляді (66 %
міченої радіоізотопами
дози).
Нирковий
кліренс є
другорядним
шляхом
виведення, з
сечею було
виведено 14 %
міченої
радіоізотопами
дози (< 0,2 % міченої
радіоізотопами
дози
становила
сполука у
незміненому
вигляді).
Рівноважна
концентрація
була
досягнута
після
7–10 днів введення
багаторазових
доз.

Фармакокінетика
в особливих
категорій пацієнтів

Діти
(< 18 років)

При
застосування
800 мг на день
посаконазолу
за кілька прийомів
для
лікування
інвазивних  грибкових
інфекцій
середні
залишкові концентрації
в плазмі
крові у
12 пацієнтів
віком 8–17 років
(776 нг/мл) були
аналогічними
концентраціям
у 194 пацієнтів
віком 18–64 роки
(817 нг/мл). У ході
досліджень з
профілактики
грибкових
інфекцій
значення
середньої рівноважної
концентрації
посаконазолу
(Cav) у дітей
(13–17 років)
було
порівнянним
з Cav у дорослих
(≥ 18 років).

У
дослідженні
(03579)
136 пацієнтів
з нейтропенією
віком
11 місяців —
17 років, які
приймали
посаконазол
у формі оральної
суспензії в
дозі до
18 мг/кг/добу,
поділеної на
3 прийоми,
показники
приблизно 50 %
відповідали
попередньо
визначеним
концентраціям
(на 7 день
прийому
значення середньої
рівноважної
концентрації
посаконазолу
в межах 500–2500 нг/мл).

Стать

Фармакокінетика
посаконазолу
у чоловіків
та жінок не
відрізняється.

Пацієнти
літнього
віку (≥ 65 років)

У
літніх
пацієнтів
відзначено
збільшення Cmax
(26 %) та AUC (29 %)
(24 пацієнти
віком ≥ 65 років)
порівняно з
більш
молодими
особами
(24 пацієнти
віком 18–45 років).

Однак
під час
клінічних
досліджень
ефективності
показники
безпеки
посаконазолу
у пацієнтів
молодого та
старшого
віку були
схожими.

Раса

Спостерігалося
невелике
зниження (на 16 %)
AUC та Cmax
посаконазолу
у пацієнтів
негроїдної
раси
порівняно з
пацієнтами
європеоїдної
раси. Однак
показники
безпеки
посаконазолу
у пацієнтів
негроїдної
та
європеоїдної
рас були
схожими.

Порушення
функцій
нирок

Після
одноразового
прийому не
було помічено
впливу
легкого та
середнього
порушень
функцій
нирок (n = 18, Clcr ≥ 20 мл/хв/1,73 м2)
на
фармакокінетику
посаконазолу,
тому немає
потреби у
корекції
дози. У
пацієнтів із тяжкими
порушеннями
функцій
нирок (n = 6, Clcr < 20
мл/хв/1,73 м2)
показник AUC посаконазолу
значно
варіював
(коефіцієнт
варіації (КВ)
> 96 %)
порівняно з
іншими групами
пацієнтів з
порушеннями
функцій
нирок (КВ < 40 %).
Однак,
оскільки
незначна
кількість
посаконазолу
виводиться
нирками,
впливу
тяжких порушень
функцій
нирок на
фармакокінетику
посаконазолу
не
очікується і
корекція
дози не
потрібна.
Посаконазол
не видаляється
під час
гемодіалізу.

Печінкова
недостатність

Після
одноразової
дози 400 мг
посаконазолу
у пацієнтів з
легкою
(клас А за
Чайлдом —
П’ю),
помірною
(клас В за
Чайлдом —
П’ю) або
тяжкою
(клас С за
Чайлдом —
П’ю)
печінковою
недостатністю
(6 пацієнтів у
групі)
середнє
значення AUC
було в
1,3–1,6 раза вищим
порівняно з
відповідними
показниками
у пацієнтів
контрольної
групи, які не
мали
порушень
функцій
печінки.
Концентрації
незв’язаної
речовини не
визначалися,
і не можна
виключати
ймовірності
більшого росту
концентрації
незв’язаного
посаконазолу,
ніж
зареєстроване
60 %
збільшення
загального AUC.
Середній
період
напіввиведення
(t½)
подовжився з
приблизно
27 годин до
приблизно
43 годин у
відповідних
групах.
Корекція дози
для
пацієнтів з
печінковою
недостатністю
від легкого
до тяжкого
ступеня не
потрібна, але
слід
дотримуватися
обережності
через
можливість
зростання
концентрації
в плазмі.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікарський
засіб Полізанол призначають
для
лікування
таких
грибкових
інфекцій у
дорослих:

−
інвазивного
аспергільозу
у пацієнтів
із резистентністю
до
амфотерицину
B або ітраконазолу
та у
пацієнтів з
непереносимістю
цих лікарських
засобів;

−
фузаріозу
у пацієнтів
із
резистентністю
до
амфотерицину
B та у
пацієнтів з
непереносимістю
амфотерицину
B;

−
хромобластомікозу
і міцетоми у
пацієнтів із
резистентністю
до
ітраконазолу
та у
пацієнтів з
непереносимістю
ітраконазолу;

−
кокцидіоїдомікозу
у пацієнтів
із резистентністю
до
амфотерицину
B,
ітраконазолу
або флуконазолу
та у
пацієнтів з
непереносимістю
цих лікарських
засобів;

−
орофарингеального
кандидозу: як
терапію
першої лінії для
пацієнтів зі
зниженим
імунітетом, при
можливій
низькій
ефективності
препаратів
місцевої дії.

Стійкість
визначається
як
прогресування
інфекції або
відсутність
поліпшення
після
щонайменше
7 днів
попереднього
застосування
ефективної
протигрибкової
терапії.

Лікарський
засіб Полізанол призначають
для
профілактики
інвазивних грибкових
інфекцій у таких
пацієнтів:

−
пацієнти,
які
отримують
хіміотерапію
для індукції
ремісії при
лікуванні
гострого мієлогенного
лейкозу або
мієлодиспластичного
синдрому, що
може
призвести до
тривалої
нейтропенії,
та у яких
високий
ризик розвитку
інвазивних
грибкових
інфекцій;

−
реципієнти
трансплантатів
кровотворних
стовбурових
клітин, які
отримують
високі дози
імунодепресантів
для
попередження
реакції
«трансплантат
проти
хазяїна» та у
яких високий
ризик
розвитку
інвазивних
грибкових
інфекцій.

Лікарський
засіб Полізанол призначають
для
профілактики
інвазивних
грибкових інфекцій,
спричинених
дріжджовими
або пліснявими
грибами, у
дорослих і
дітей віком
від 13 років,
які мають
підвищений
ризик розвитку
таких
інфекцій
(наприклад,
пацієнти з тривалою
нейтропенією
або
реципієнти
трансплантатів
кровотворних
стовбурових
клітин).

Протипоказання.

·
Підвищена
чутливість
до
посаконазолу
або
будь-якого
іншого
компонента лікарського
засобу.

·
Одночасне
застосування
з:

-
субстратами
CYP3A4
терфенадином,
астемізолом, цизапридом,
пімозидом,
галофантрином
або
хінідином,
оскільки
підвищені
плазмові
концентрації
цих
лікарських
засобів можуть
спричинити
подовження
інтервалу QT і дуже
рідко —
розвиток шлуночкової
тахікардії torsades
de pointes;

-
алкалоїдами
ріжків (у
зв’язку з
ризиком підвищення
концентрації
алкалоїдів
ріжків у
плазмі крові
та розвитку
ерготизму);

-
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази
симвастатином,
ловастатином
та
аторвастатином;

-
під
час фази
початку та
титрування
дози венетоклаксу
пацієнтам з
хронічним
лімфоцитарним
(лімфоїдним)
лейкозом.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
фармакокінетику
посаконазолу

Посаконазол
метаболізується
шляхом глюкуронування
УДФ (уридин
дифосфат) (ферментативна
реакція
ІІ фази) і є
субстратом
для
виведення
р-глікопротеїном
(Р-gp) in vitro.
Таким чином,
інгібітори
(наприклад
верапаміл,
циклоспорин,
хінідин,
кларитроміцин,
еритроміцин)
або
індуктори
(наприклад
рифампіцин,
рифабутин,
антиконвульсанти)
цього
метаболічного
шляху можуть
підвищувати
або
знижувати
концентрацію
посаконазолу
в плазмі
крові.

Рифабутин
(300 мг
1 раз на добу)
знижував Сmax
(максимальна
концентрація
в плазмі
крові) та
AUC (площа під
кривою «концентрація
— час»)
посаконазолу
на 57 % і 51 %
відповідно.
Слід уникати
одночасного
застосування
посаконазолу
та
рифабутину
або схожих
індукторів
(наприклад
рифампіцину),
якщо тільки
перевага від
їх
застосування
не перевищує
ризику для
пацієнта.

Ефавіренц
(400 мг
1 раз на добу)
знижував Сmax
та AUC
посаконазолу
на 45 % і 50 %
відповідно.
Слід уникати
одночасного
застосування
посаконазолу
і ефавіренцу,
якщо тільки
перевага від
їх застосування
не перевищує
ризику для
пацієнта.

Фозампренавір.
Поєднання
фозампренавіру
з
посаконазолом
може
призвести до
зниження
концентрації
посаконазолу
в плазмі.
Якщо
одночасний
прийом
необхідний,
рекомендується
ретельний
контроль з
приводу
можливої
активізації
грибкової
інфекції.
Повторні
прийоми доз
фозампренавіру
(700 мг 2 рази на
добу протягом 10 днів)
знижують Сmax та
AUC
посаконазолу
(200 мг 1 раз на
добу у
1-й день, 200 мг
2 рази на добу
на 2-й день,
далі по 400 мг
2 рази на
добу протягом 8 днів)
на 21 % та 23 %
відповідно.
Вплив
посаконазолу
на рівні
фозампренавіру
в плазмі
крові, коли
фозампренавір
приймають
разом з
ритонавіром,
невідомий.

Фенітоїн
(200 мг
1 раз на добу) знижував
Сmax та AUC
посаконазолу
на 41 % і 50 %
відповідно.
Слід уникати
одночасного
застосування
посаконазолу
і фенітоїну
або схожих
індукторів
(наприклад
карбамазепіну,
фенобарбіталу,
примідону),
якщо тільки
перевага від
їх застосування
не перевищує
ризику для
пацієнта.

Антагоністи
Н2-рецепторів,
інгібітори
протонної
помпи та
антациди. Циметидин
(400 мг 2 рази на
добу)
знижував концентрацію
посаконазолу
в плазмі (Сmax
та AUC
посаконазолу
200 мг/добу) на 39 % внаслідок
зменшення
абсорбції,
можливо за
рахунок
зменшення
виділення
продуктів
шлункової
кислоти. Слід
уникати
одночасного
застосування
посаконазолу
з антагоністами
Н2-рецепторів.

Прийом
400 мг
посаконазолу
з
езомепразолом
(40 мг на день)
зменшує
середні
значення Cmax
та AUC на 46 % та 32 %
відповідно
порівняно із
застосуванням
лише 400 мг посаконазолу.
Одночасного
прийому
посаконазолу
та
інгібіторів
протонної
помпи слід по
можливості
уникати.

Їжа.
Абсорбція
посаконазолу
значно
збільшується
при прийомі з
їжею.

Вплив
посаконазолу
на інші
лікарські
засоби

Посаконазол
є потужним
інгібітором
CYP3A4. Одночасний
прийом
посаконазолу
та субстратів
CYP3A4 може
призвести до
значного
збільшення
впливу
субстратів CYP3A4,
про що
говорить
вплив на
такролімус,
сиролімус,
атазанавір
та мідазолам,
описаний
далі. Рекомендується
обережність
при
одночасному
прийомі
посаконазолу
та
субстратів CYP3A4,
які вводяться
внутрішньовенно.
Також,
можливо, слід
зменшити
дозу
субстрату CYP3A4.
Якщо посаконазол
застосовують
одночасно із пероральними
субстратами
CYP3A4, збільшення
концентрацій
в плазмі
крові яких
може бути
пов’язане з
неприйнятними
небажаними
реакціями,
слід уважно
стежити за концентраціями
в плазмі
субстрату CYP3A4
та/або небажаними
реакціями і
за
необхідності
корегувати
дозу. Кілька
досліджень
взаємодії
проводилися
за участю
здорових
добровольців,
у яких відзначався
більш
високий рівень
посаконазолу
порівняно з
хворими, які
приймають
такі самі
дози. Вплив
посаконазолу
на субстрати
CYP3A4 у хворих
може бути дещо
меншим, ніж
той, що
спостерігався
у здорових
добровольців.
Також очікується,
що він може
бути різним у
пацієнтів,
які
приймають
різні дози
посаконазолу.
Вплив
одночасного
прийому
посаконазолу
на рівні в
плазмі
субстратів CYP3A4
також може бути
різним у
різний час в
одного
пацієнта,
якщо тільки
посаконазол
не приймають
у строго
стандартизованій
формі з їжею,
оскільки їжа
впливає на
всмоктування
посаконазолу.

Терфенадин,
астемізол,
цизаприд,
пімозид, галофантрин
або хінідин
(субстрати CYP3A4).

Одночасний
прийом
посаконазолу
та терфенадину,
астемізолу,
цизаприду,
пімозиду,
галофантрину
або хінідину
протипоказаний.
Одночасний
прийом може
призвести до
підвищення
концентрації
цих
лікарських
засобів у
плазмі крові,
що призведе
до
подовження
інтервалу QT, а
в окремих
випадках — до
шлуночкової
тахікардії torsades
de pointes.

Алкалоїди
ріжків. Посаконазол
може
підвищувати
концентрації
алкалоїдів
ріжків
(ерготамін і
дигідроерготамін)
у плазмі, що
може
спричинити
ерготизм.
Одночасне
застосування
алкалоїдів
ріжків і
посаконазолу
протипоказане.

Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази,
що
метаболізуються
за допомогою
CYP3A4 (наприклад
симвастатин,
ловастатин
та аторвастатин).
Посаконазол
може значно
підвищувати
рівні в
плазмі
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
що
метаболізуються
за допомогою
CYP3A4. Лікування
цими інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази
слід припинити
під час
терапії
посаконазолом,
оскільки їх
підвищені
рівні можуть
призвести до
рабдоміолізу.

Алкалоїди
барвінку. Більшість
алкалоїдів
барвінку
(наприклад
вінкристин і
вінбластин) є
субстратами
для
ізоферменту CYP3A4.
Сумісне
введення
вінкристину
та
протигрибкових
засобів
азольного
ряду,
включаючи
посаконазол,
супроводжувалося
розвитком
серйозних
побічних
реакцій.
Посаконазол
може збільшувати
концентрацію
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові,
що може
призвести до
появи ознак
нейротоксичності
та розвитку інших
серйозних
побічних
реакцій. Тому
пацієнтам,
які
застосовують
алкалоїди
барвінку, у т. ч.
вінкристин,
лікування
азольними
протигрибковими
засобами,
включаючи
посаконазол,
рекомендується
тільки тоді,
коли не існує
інших
варіантів
протигрибкового
лікування
(див. «Особливості
застосування»).

Рифабутин.
Посаконазол
підвищував Сmax
і AUC
рифабутину
на 31 % і 72 %
відповідно.
Слід уникати
одночасного застосування
посаконазолу
і рифабутину,
якщо тільки
перевага від
їх застосування
не перевищує
ризику для
пацієнта. При
одночасному
застосуванні
цих препаратів
рекомендується
ретельно
контролювати
формулу
крові і
розвиток
побічних
ефектів,
пов’язаних з
підвищенням
концентрації
рифабутину
(наприклад
увеїту).

Сиролімус.
У здорових
добровольців
застосування
пероральної
суспензії
посаконазолу
(400 мг 2 рази на добу
протягом
16 днів)
підвищувало
Сmax і AUC
сиролімусу
(разова доза
– 2 мг) у
середньому в
6,7 раза і
8,9 раза
(діапазон від
3,1 до 17,5 раза) відповідно.
Ефект
взаємодії
посаконазолу
та
сиролімусу у
пацієнтів невідомий,
але, як
очікується,
він
варіюється
внаслідок
зміни
експозиції
посаконазолу
у пацієнтів. Одночасний
прийом
посаконазолу
та сиролімусу
не
рекомендований,
і його слід
уникати. Якщо
одночасного
прийому не
можна
уникнути,
рекомендовано
значно
зменшити
дозу
сиролімусу
на початку
лікування посаконазолом,
а надалі
необхідний
частий контроль
залишкових
концентрацій
сиролімусу в
цільній
крові.
Концентрації
сиролімусу
слід
вимірювати
на початку,
під час
одночасного
прийому та
після
закінчення
лікування
посаконазолом,
причому дозу
сиролімусу
потрібно
відповідним
чином
скорегувати. Співвідношення
між
залишковою
концентрацією
та AUC
сиролімусу
змінюється у
разі одночасного
прийому з
посаконазолом.
Як результат,
залишкові концентрації
сиролімусу,
що
відповідають
звичайним
терапевтичним
діапазонам,
можуть
призвести до
субтерапевтичних
рівнів. Тому
слід
прагнути до
залишкових
концентрацій,
які
досягають
верхніх значень
звичайного
терапевтичного
діапазону, та
уважно
слідкувати
за
клінічними
симптомами,
лабораторними
параметрами
та даними
біопсії
тканин.

Циклоспорин.
У
пацієнтів,
які
перенесли
пересадку
серця і
застосовували
стабільну
дозу циклоспорину,
пероральна
суспензія
посаконазолу
у дозі 200 мг
1 раз на добу
підвищувала концентрацію
циклоспорину
в крові, що
потребувало
зниження
дози
останнього. В
клінічних
дослідженнях
ефективності
взаємодії
були
виявлені
випадки
підвищення
рівня
циклоспорину,
що спричиняє
серйозні
побічні
реакції,
включаючи
нефротоксичність,
також відомий
один
смертельний
випадок від
лейкоенцефалопатії.
Перед
початком
застосування
посаконазолу
пацієнтами,
які вже
отримують
циклоспорин,
дозу
останнього
слід знизити
(наприклад до
3/4 фактичної
дози).
Протягом
лікування
посаконазолом
і після його
завершення слід
ретельно
контролювати
концентрацію
циклоспорину
в крові,
коригуючи за
необхідності
дозу
циклоспорину.

Такролімус.
Посаконазол
підвищував Сmax
і AUC
такролімусу
(разова
доза –
0,05 мг/кг маси тіла)
на 121 % і 358 %
відповідно. У
ході
досліджень
клінічної
ефективності
були
зареєстровані
випадки
розвитку
клінічно
значущої
лікарської
взаємодії, що
вимагала
госпіталізації
та/або
припинення
застосування
посаконазолу.
Перед
початком
застосування
посаконазолу
пацієнтам,
які вже
отримують
такролімус,
дозу останнього
необхідно
знизити
(наприклад до
1/3 фактичної
дози).
Протягом
лікування
посаконазолом
і після його
завершення
слід ретельно
контролювати
концентрацію
такролімусу
в крові,
коригуючи за
необхідності
дозу
такролімусу.

Інгібітори
ВІЛ-протеази.
Оскільки
інгібітори
ВІЛ-протеази
є
субстратами
ізоферменту
CYP3A4, існує
ймовірність
того, що посаконазол
буде
підвищувати
вміст цих
антиретровірусних
препаратів у
плазмі крові.
У здорових
добровольців
застосування
посаконазолу
(400 мг 2 рази на
добу
протягом
7 днів)
підвищувало
Сmax і AUC
атазанавіру
(300 мг 1 раз на
добу
протягом 7 днів)
у середньому в 2,6 і
3,7 раза
(діапазон від
1,2 до 26 разів)
відповідно.
Меншою мірою
застосування
посаконазолу у
здорових
добровольців
(400 мг 2 рази на
добу
протягом
7 днів) підвищувало
Сmax і AUC
атазанавіру
при
одночасному
застосуванні
з
ритонавіром
у
форсованому
режимі (300 мг
атазанавіру +
100 мг
ритонавіру
1 раз на добу
протягом
7 днів) у
середньому в
1,5 і 2,5 раза (діапазон
від 0,9 до 4,1 раза)
відповідно. Додавання
посаконазолу
до терапії
атазанавіром
або атазанавіром
та
ритонавіром
було
пов’язане зі
збільшенням
рівнів
білірубіну в
плазмі. Рекомендується
спостерігати
за пацієнтами,
які
приймають
антиретровірусні
препарати —
субстрати
ізоферменту
CYP3A4 разом із
посаконазолом,
для
своєчасного
виявлення
можливих
побічних
та/або
токсичних
реакцій.

Мідазолам
та інші
бензодіазепіни,
що метаболізуються
за допомогою
CYP3A4. Під час
дослідження
за участю  здорових
добровольців
посаконазол
(200 мг один раз
на добу
протягом
10 днів) збільшував
вплив (AUC)
мідазоламу,
введеного внутрішньовенно
(0,05 мг/кг), на 83 %.
Під час
іншого
дослідження
за участю
здорових
добровольців
повторні
прийоми
всередину
доз посаконазолу
(200 мг двічі на
день
протягом
7 днів)
збільшували Cmax
та AUC мідазоламу,
введеного
внутрішньовенно
(0,4 мг одноразова
доза), в
середньому в
1,3 та 4,6 раза (в
діапазоні
від 1,7 до 6,4 раза)
відповідно;
посаконазол
400 мг двічі на
день
протягом
7 днів збільшував
Cmax та AUC
мідазоламу,
введеного
внутрішньовенно,
в 1,6 та 6,2 раза (в
діапазоні
від 1,6 до 7,6 раза)
відповідно.
Обидві дози
посаконазолу
збільшували Cmax
та AUC
мідазоламу,
прийнятого
всередину
(2 мг одноразова
доза
всередину), у 2,2
та 4,5 раза відповідно.
Крім того,
посаконазол,
прийнятий всередину
(200 мг або 400 мг),
подовжував
середній
кінцевий
період напіввиведення
мідазоламу з
близько 3–4 годин до 8–10 годин
у разі
одночасного
прийому.

У
зв’язку з
ризиком
тривалого
седативного
ефекту
рекомендовано
корегувати
дозу бензодіазепінів,
що
метаболізуються
ізоферментом
CYP3A4 наприклад
мідазоламу,
тріазоламу,
алпразоламу,
при
одночасному
застосуванні
з
посаконазолом.

Блокатори
кальцієвих
каналів, що
метаболізуються
ізоферментом
CYP3A4 (наприклад
дилтіазем,
верапаміл,
ніфедипін,
нізолдипін). При
одночасному
застосуванні
з
посаконазолом
рекомендується
моніторинг побічних
та/або
токсичних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
блокаторів
кальцієвих
каналів, і
при
необхідності —
корекція їх
дози.

Дигоксин.
Застосування
інших азолів
супроводжується
підвищенням
вмісту
дигоксину в
крові. Тому
посаконазол
також може
підвищувати
концентрацію
дигоксину в
крові, у
зв’язку з чим
при
сумісному
застосуванні
з
посаконазолом
і після
закінчення
лікування
слід
контролювати
концентрацію
дигоксину в
крові.

Сульфонілсечовина.
У деяких
добровольців
при
одночасному
застосуванні
гліпізиду та
посаконазолу
відзначалося
зниження
концентрації
глюкози в
крові. Рекомендується
контролювати
рівень
глюкози в крові
у хворих на
цукровий
діабет, які
отримують
препарати
сульфонілсечовини
і посаконазол.

Політрансретинова
кислота (ATRA) або
третиноїн

Оскільки
ATRA
метаболізується
печінковими
ферментами CYP450,
зокрема CYP3A4,
одночасне
застосування
з
посаконазолом,
який є
сильним
інгібітором
CYP3A4, може
призвести до
посилення
впливу
третиноїну,
що
призводить до
підвищення
токсичності
(особливо
гіперкальціємії).
Під час
лікування
посаконазолом
та протягом
наступних
днів після
лікування
слід
контролювати
рівень
кальцію в сироватці
крові та, за
потреби,
розглянути можливість
відповідної
корекції
дози третиноїну.

Венетоклакс

Порівняно
з
венетоклаксом
у дозі 400 мг,
який застосовувався
окремо,
одночасне
застосування
300 мг
посаконазолу,
який є сильним
інгібітором
CYP3A, з
венетоклаксом
50 мг і 100 мг
протягом 7
днів у 12 пацієнтів,
призвело до
підвіщення Cmax
венетоклаксу
до 1,6 та 1,9 разів,
а AUC до 1,9 та 2,4
разів
відповідно.

Діти.

Дослідження
проводилися
тільки за
участю
дорослих
пацієнтів.

Особливості
застосування.

Гіперчутливість.
Немає
інформації
щодо
перехресної
чутливості
між
посаконазолом
та іншими
протигрибковими
азольними
сполуками,
але слід бути
обережними
при
застосуванні
посаконазолу
пацієнтам із
гіперчутливістю
до інших
азолів.

Гепатотоксичність.
У
ході
клінічних
досліджень
спостерігалися
нечасті
реакції з
боку печінки
(наприклад
слабке або
помірне підвищення
активності аланінамінотрансферази
(АЛТ), аспартатамінотрансферази
(АСТ), лужної
фосфатази,
вмісту
загального
білірубіну в
сироватці
крові від
легкого до
помірного
ступеню та/або
клінічно
виражений
гепатит).
Підвищення
показників
функціональних
печінкових
проб було
зазвичай
оборотним після
припинення
терапії, в
деяких
випадках спостерігалася
нормалізація
функціональних
показників
без
припинення
терапії і лише
в поодиноких
випадках
було
необхідним
припинення
лікування.
Дуже рідко
повідомлялося
про тяжкі
порушення з
боку печінки
(включаючи випадки
з летальним
наслідком) у
пацієнтів із
тяжким
основним
захворюванням
(таким як
злоякісне
захворювання
крові) при
застосуванні
посаконазолу.
Посаконазол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам з
печінковою недостатністю
через
обмеженість
клінічного
досвіду та ймовірність
того, що у цих
пацієнтів
рівні
посаконазолу
в плазмі
можуть бути
вищими.

Моніторинг
функцій
печінки. Рівні
функціональних
проб печінки
слід оцінювати
на початку та
під час курсу
терапії посаконазолом.
Пацієнти, у
яких
виявляють
відхилення
функціональних
печінкових
проб під час
лікування
препаратом Полізанол,
потребують спостереження
для запобігання
розвитку
більш
тяжкого
ураження
печінки. Ведення
пацієнта
повинно
включати
оцінку
функцій
печінки
(зокрема
функціональних
печінкових
проб та рівня
білірубіну).
Рішення про
припинення
лікування
препаратом Полізанол
слід
приймати
тоді, коли
клінічні
симптоми
свідчать про
розвиток
захворювання
печінки.

Подовження
інтервалу QT. Деякі
азольні
сполуки спричиняють
подовження
інтервалу QT. Не
слід
застосовувати
посаконазол
разом із
препаратами,
що
подовжують
інтервал QT та/або
є
субстратами
CYP3A4.

Слід бути
обережними
при
застосуванні
лікарського
засобу Полізанол
пацієнтам із
ризиком
виникнення
порушень серцевого
ритму, а саме:

– при
вродженому
або набутому
подовженні інтервалу
QT;

– при
наявності
кардіоміопатії,
особливо із
серцевою
недостатністю;

– при
синусовій
брадикардії;

– при
діагностованій
симптоматичній
аритмії;

– при
одночасному
застосуванні
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT (окрім
вказаних у
розділі
«Протипоказання»).

Слід
контролювати
електролітний
баланс, особливо
вміст калію,
магнію і
кальцію в сироватці
крові, і при
необхідності
проводити
відповідну
корекцію
перед
початком та під
час терапії
посаконазолом.

Посаконазол
є
інгібітором
CYP3A4, і його слід
застосовувати
лише за
особливих
умов при одночасному
прийомі
інших
лікарських
засобів, що
метаболізуються
за допомогою
CYP3A4.

Порушення
функції
травного
тракту. Існує
небагато
даних щодо
фармакокінетики
у пацієнтів
із серйозними
порушеннями
функцій
шлунково-кишкового
тракту
(такими як
тяжка
діарея). За пацієнтами
з тяжкою
діареєю або
блюванням
слід ретельно
спостерігати
з приводу
можливої
активізації
грибкової
інфекції.

Антибактеріальні
засоби групи
рифаміцинів
(рифампіцин,
рифабутин),
певні
антиконвульсанти
(фенітоїн,
карбамазепін,
фенобарбітал,
примідон), ефавіренц
та циметидин.
Концентрації
посаконазолу
можуть значно
знижуватися
при
одночасному
прийомі цих
лікарських
засобів. Тому
слід уникати
одночасного
їх
застосування
з посаконазолом,
якщо користь
для пацієнта не
переважає
ризик.

Мідазолам
та інші
бензодіазепіни,
що метаболізуються
ізоферментом
CYP3A4

Зважаючи
на ризик
тривалого
седативного ефекту
та можливої
респіраторної
депресії,
застосування
посаконазалу
з будь-якими
бензодіазепінами,
що
метаболізуються
ізоферментом
CYP3A4 (наприклад
мідазолам,
тріазолам,
алпразолам),
слід
розглядати
лише у разі
необхідності.
Потрібно
корегувати
дозу бензодіазепінів,
що
метаболізуються
ізоферментом
CYP3A4.

Токсичність
вінкристину

Одночасне
застосування
вінкристину
та протигрибкових
засобів
азольного
ряду, включаючи
посаконазол,
супроводжувалося
появою ознак
нейротоксичності
та розвитком
інших
серйозних
побічних
реакцій, у
тому числі судоми,
периферичної
нейропатії,
синдрому
невідповідної
секреції
антидіуретичного
гормону та
паралітичної
кишкової
непрохідності.
Тому якщо
пацієнти
застосовують
алкалоїди
барвінку, у т. ч.
вінкристин,
то лікування
азольними
протигрибковими
засобами,
включаючи
посаконазол,
рекомендується
тільки тоді,
коли не існує
інших
варіантів
протигрибкового
лікування
(див. «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Токсичність
венетоклаксу

Одночасне
застосування
потужних
інгібіторів
CYP3A, включаючи
позаконазол,
із CYP3A4 субстрат
венетоклаксу,
може
збільшити токсичність
венетоклаксу,
включаючи
ризик виникнення
синдрому
лізису
пухлини та
нейтропенією.

Допоміжні
речовини. Цей
лікарський
засіб
містить
близько 2,1 г глюкози
на 5 мл
суспензії.
Пацієнти із
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не повинні
застосовувати
цей
лікарський засіб.

У разі
встановленої
непереносимості
деяких
цукрів слід
проконсультуватися
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб. Може
бути
шкідливим
для зубів.

Цей
лікарський засіб
містить
менше 1 ммоль (23
мг)/дозу
натрію, тобто
практично
вільний від
натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Недостатньо
інформації
щодо
застосування
посаконазолу
вагітним.
Дослідження
на тваринах
показали
репродуктивну
токсичність.
Потенційний
ризик для
людини
невідомий.

Жінки
репродуктивного
віку повинні
використовувати
ефективні
протизаплідні
засоби під
час
лікування.
Посаконазол
не слід
застосовувати
під час
вагітності,
якщо користь
для вагітної
не перевищує
ризику для
плода.

Годування
груддю

Посаконазол
екскретується
в молоко лактуючих
щурів.
Екскреція
посаконазолу
в грудне
молоко
людини не
вивчалася. З
початком лікування
посаконазолом
годування
груддю слід
припинити.

Фертильність

Позаконазол
не впливав на
фертильність
самців щурів
у дозах до 180
мг/кг (у 1,7 рази
більше, ніж у 400
мг режим
прийому
двічі на добу
на основі
рівноважних
концентрацій
у плазмі у
здорових добровольців)
або самок
щурів у
дозі до 45 мг/кг
(у 2,2 рази
більше, ніж у
дозі 400 мг двічі
на добу).

Клінічного
досвіду
вивчення
впливу посаконазолу
на
фертильність
людини немає.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
щодо впливу
посаконазолу
на швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами
не
проводилось.
Слід бути
обережними при
керуванні
транспортними
засобами, оскільки
іноді
застосування
лікарського
засобу може
спричинити
запаморочення
та сонливість.

Спосіб
застосування
та дози.

Застосовувати
дорослим та дітям
віком від
13 років усередину
під час їди
або з 240 мл
рідких
нутрицевтиків
(ентеральне
харчування).
Перед
застосуванням
флакон із
суспензією
необхідно
добре
струсити.

Таблиця 5

Рекомендовані
дози згідно з
показаннями

Показання

Доза
та тривалість
лікування

Резистентні
інвазивні
грибкові
інфекції/пацієнти
з
непереносимістю
інших лікарських
засобів

200 мг
(5 мл) 4 рази на
добу. Крім
того,
пацієнти, які
можуть
вживати їжу
або рідкі
нутрицевтики,
можуть
приймати
400 мг (10 мл) 2
рази на добу
під час їди
або прийому
рідких
нутрицевтиків
чи
безпосередньо
після цього.

Тривалість
терапії
залежить
від тяжкості
перебігу
основного
захворювання,
періоду
відновлення
після
імуносупресивної
терапії та
клінічної
відповіді
на лікування.

Орофарингеальний
кандидоз

200 мг
(5 мл) 1 раз на
добу у
перший день
лікування,
потім по 100 мг
(2,5 мл) 1 раз на
добу
протягом 13 днів.

Лікарський
засіб Полізанол
слід
приймати
під час або
безпосередньо
після їди
або прийому
рідких
нутрицевтиків
(для
пацієнтів,
які не переносять
їжу) для
підвищення
пероральної
абсорбції
та
забезпечення
адекватного
впливу.

Профілактика
інвазивних
грибкових
інфекцій

200 мг
(5 мл) 3 рази на
добу. Лікарський
засіб Полізанол
слід
приймати
під час або
безпосередньо
після їди
або прийому
рідких
нутрицевтиків
(для
пацієнтів,
які не переносять
їжу) для
підвищення
пероральної
абсорбції
та
забезпечення
адекватного
впливу.
Тривалість
терапії
визначають
з огляду на
успішність
лікування
нейтропенії
або
відновлення
імунітету.
Для
пацієнтів з
гострим мієлогенним
лейкозом
або
мієлодиспластичним
синдромом
профілактичне
лікування
препаратом Полізанол
слід
починати за
кілька днів
до
очікуваної
нейтропенії
і
продовжувати
протягом 7 днів
після
збільшення
числа
нейтрофілів
до понад
500 клітин на
1 мм3.

Збільшення
дози
препарату Полізанол до понад
800 мг на добу
не приводить
до
підвищення
ефективності
лікування.

Застосування
при
порушеннях
функцій нирок.

Порушення
функцій
нирок не
призводить
до змін
фармакокінетичних
показників
посаконазолу,
тому
корекція
дози препарату
не потрібна.

Застосування
при
порушеннях
функцій печінки.

Є
невелика
кількість
даних щодо
впливу печінкової
недостатності
(включаючи
хронічну
печінкову
недостатність
класу С за
Чайлдом —
П’ю) на
фармакокінетику
посаконазолу,
що демонструють
збільшення
вмісту
останнього у
плазмі крові
у пацієнтів з
порушеннями
функцій
печінки порівняно
з таким у
пацієнтів з
нормальною функцією
печінки, але
не дають
підстав
вважати
необхідною
корекцію дози.
Рекомендується
дотримуватись
обережності
через
можливе
підвищення
рівня у
плазмі крові.

Діти.

Ефективність
і безпека
застосування
лікарського
засобу дітям
віком до
13 років не
встановлені,
тому його не
застосовують
пацієнтам
цієї вікової
категорії.
Дані щодо
дозування для
дітей
обмежені
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Передозування.

Під час
клінічних
досліджень у
пацієнтів, які
отримували
дози
посаконазолу
до 1600 мг/добу,
не було
виявлено
небажаних реакцій,
відмінних
від тих, що
спостерігалися
у пацієнтів,
які
отримували
менші дози. Випадкове
передозування
було
зареєстровано
в одного пацієнта,
який приймав
препарат по
1200 мг 2 рази на
добу
протягом
3 днів.
Небажаних
явищ у цього
пацієнта не
спостерігалося.

Посаконазол
не
видаляється
при гемодіалізі.
Не існує
спеціальних
вказівок
щодо лікування
при передозуванні
посаконазолу.
Терапія
підтримувальна.

Побічні
реакції.

Безпека
посаконазолу
оцінювалася
за участю > 2400
пацієнтів та
здорових
добровольців
у ході
клінічних
досліджень
та за досвідом
післяреєстраційного
застосування.
Найчастішими
небажаними
ефектами, про
які
повідомлялося,
були нудота,
блювання,
діарея,
гіпертермія
та підвищення
рівня
білірубіну.

Перелік
побічних
реакцій
представлено
у таблиці 6.

Побічні
ефекти
розподілені
за частотою проявів:
дуже часто
(≥ 1/10); часто (від
> 1/100 до < 1/10);
нечасто (від
> 1/1000 до < 1/100);
рідко (від > 1/10000
до < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000);
невідомо
(неможливо
оцінити на
підставі
наявних
даних).

Таблиця 6

Системи
органів

Побічні
реакції та
їх частота†

З
боку крові
та
лімфатичної
системи

Часто:
нейтропенія

Нечасто:
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
анемія, еозинофілія,
лімфаденопатія,
інфаркт
селезінки

Рідко:
гемолітико-уремічний
синдром,
тромботична
тромбоцитопенічна
пурпура,
панцитопенія,
коагулопатія,
геморагії

З
боку
імунної
системи

Нечасто: алергічні
реакції

Рідко:
реакції
гіперчутливості

З
боку
ендокринної
системи

Рідко: недостатність
надниркових
залоз,
зменшення
рівня
гонадотропіну,
псевдоальдостеронізм

З
боку
метаболізму
та
харчування

Часто:
дисбаланс
електролітів,
анорексія,
зниження апетиту,
гіпокаліємія,
гіпомагніємія

Нечасто:
гіперглікемія,
гіпоглікемія

З
боку
психіки

Нечасто:
патологічні
сни,
сплутаність
свідомості, порушення
сну

Рідко:
психічні
розлади,
депресія

З
боку
нервової
системи

Часто: парестезії,
запаморочення,
сонливість,
головний
біль,
дисгевзія

Нечасто:
судоми,
нейропатія,
гіпестезія,
тремор, афазія,
безсоння

Рідко:
порушення
мозкового
кровообігу,
енцефалопатія,
периферична
нейропатія,
втрата свідомості

З
боку
органів
зору

Нечасто:
затуманення
зору,
фотофобія,
зниження гостроти
зору

Рідко:
диплопія,
скотома

З
боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату

Рідко:
порушення
слуху

З
боку серця

Нечасто:
синдром
подовження
інтервалу QT,
зміна ЕКГ, відчуття
серцебиття,
брадикардія,
надшлуночкова
екстрасистолія,
тахікардія

Рідко:
шлуночкова
тахікардія torsade de pointes,
шлуночкова
тахікардія,
дихально-серцева
недостатність,
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
раптова
смерть

З
боку судин

Часто:
артеріальна
гіпертензія

Нечасто:
артеріальна
гіпотензія,
васкуліт

Рідко:
тромбоемболія
легеневої
артерії,
тромбоз
глибоких
вен

З
боку
дихальної
системи

Нечасто:
кашель,
носова
кровотеча,
закладеність
носа,
гикавка,
плевральний
біль,
тахіпное

Рідко:
легенева
гіпертензія,
інтерстиціальна
пневмонія,
пневмоніти

З
боку
травного
тракту

Дуже
часто:
нудота

Часто: блювання,
нудота, біль
у животі,
діарея, диспепсія,
сухість у
роті,
метеоризм,
запор, аноректальний
дискомфорт

Нечасто:
панкреатит,
здуття
живота,
ентерит,
епігастральний
дискомфорт,
відрижка,
гастроезофагеальний
рефлюкс,
набряк рота

Рідко:
гастроінтестинальні
кровотечі,
кишкова непрохідність

З боку
гепатобіліарної
системи*

Часто: підвищення
рівнів
функціональних
проб печінки
(АЛТ, АСТ,
білірубіну,
лужної
фосфатази, гамма-глутамілтрансферази)

Нечасто:
пошкодження
гепатоцитів,
гепатит,
жовтяниця,
гепатомегалія,
холестаз, гепатотоксичність,
порушення
функцій печінки

Рідко:
печінкова
недостатність,
холестатичний
гепатит,
гепатоспленомегалія,
біль у ділянці
печінки,
астериксис

З
боку шкіри
та
підшкірної
клітковини

Часто:
висипання, свербіж

Нечасто:
утворення
виразок у
роті,
алопеція,
дерматит,
еритема,
петехії

Рідко:
синдром
Стівенса —
Джонсона,
везикулярні
висипи

З
боку
кістково-м’язової
системи та
сполучної
тканини

Нечасто:
біль у спині,
біль у
кінцівках,
біль у шиї,
біль у
кістково-м’язовій
системі,
біль у
кінцівках

З
боку нирок
та
сечовидільної
системи

Нечасто:
гостра
ниркова
недостатність,
ниркова недостатність,
підвищення
рівня
креатиніну
в крові

Рідко:
нирковий
канальцевий
ацидоз,
інтерстиціальний
нефрит

З
боку
репродуктивної
системи

Нечасто:
порушення
менструального
циклу

Рідко:
біль у
молочних
залозах

Організм
у цілому

Часто:
підвищення
температури
тіла
(лихоманка), слабкість,
втома

Нечасто:
набряк, біль,
озноб,
нездужання,
дискомфорт
в грудях,
непереносимість
лікарського
засобу,
відчуття
нервозності,
запалення
слизової
оболонки

Рідко:
набряк
язика та
обличчя

Лабораторні
показники

Нечасто:
змінені
рівні
лікарських
засобів,
зниження
рівня
фосфору в
крові,
патологічний
рентген
грудної
клітки

† Базуючись на побічних
реакціях, що
спостерігалися
при
застосуванні
суспензії
оральної,
кишковорозчинних
таблеток та
концентрату
для
приготування
розчину для
інфузії.

*
Під час
післяреєстраційного
спостереження
надійшло
повідомлення
про тяжке
ураження
печінки з
летальним
наслідком.

Опис
окремих
побічних
реакцій

Гепатобіліарні
порушення

Під час
постмаркетингового
спостереження
за
пероральною
суспензією
позаконазолу
дуже рідко
повідомлялося
про тяжке ураження
печінки з летальним
наслідком (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має важливе
значення. Це дає
змогу
проводити моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або ії законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних реакції
та
відсутність
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за посиланням:
https//aisf.dec.gov.ua/.

Термін
придатності. Невідкритий
флакон — 3
роки. Термін
придатності
після відкриття
флакона — 30
днів. Не
застосовувати
препарат після
закінчення
терміну
придатності,
вказаного на
упаковці.

Умови
зберігання. Для
лікарського
засобу не потрібні
спеціальні
умови
зберігання.

Не
охолоджувати
та не
заморожувати.
Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.
По 105
мл у флаконі.
По 1 флакону у
пачці. Для
відмірювання
доз використовується
ложка
місткістю 5
мл.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.  АТ
«Фармак»,
Україна
(виробництво
з продукції in bulk
фірм-виробників
Дженефарм СА,
Греція, або Рафарм
С.А., Греція).

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
04080, м.
Київ, вул.
Кирилівська,
74.