ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування лікарського засобу

ЦИПРОФЛОКСАЦИН

(СІРROFLOXACIN)

Склад:

діюча речовина: ципрофлоксацин;

100 мл розчину містять 200 мг
ципрофлоксацину;

допоміжні речовини: кислота молочна, натрію хлорид, динатрію едетат, кислота хлористоводнева концентрована, натрію
гідроксид, вода для ін'єкцій.

Лікарська форма. Розчин для
інфузій.

Основні фізико-хімічні властивості:
прозорий, безбарвний розчин.

Фармакотерапевтична група.
Антибактеріальні засоби для системного застосування.
Група фторхінолонів. Код АТХ J01M A02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Ципрофлоксацин пригнічує фермент
ДНК-гіразу, який відіграє важливу роль у процесі сегментної деспіралізації та
спіралізації хромосоми під час фази розмноження бактерій і запобігає
хромосомній транскрипції інформації, що необхідна для здійснення нормального
метаболізму бактеріальної клітини, яка призводить до пригнічення здатності
збудника розмножуватися. Препарат здійснює швидкий та виражений бактерицидний
вплив на мікроорганізми, що знаходяться як у фазі розмноження, так і у фазі
спокою. Проявляє високу ефективність майже до всіх грамнегативних та
грампозитивних збудників. До ципрофлоксацину чутливі Escherichia coli, Shigella spp., Salmonella spp., Citrobacter spp., Klebsiella spp., Enterobacter spp., Serratia spp., Hafnia spp., Edwardsiella spp., Proteus (як індолпозитивні, так і
індолнегативні штами), Morganella spp., Providencia spp., Yersinia, Vibrio spp., Aeromonas spp., Plesiomonas, Pasteurella, Haemophilus, Campylobacter spp., Pseudomonas spp. (у тому числі – Pseudomonas aeruginosa), Legionella, Neisseria spp., Moraxella spp., Branhamella spp., Acinetobacter spp., Brucella spp., Staphylococcus spp., Listeria spp., Corynebacterium, Chlamydia, а також плазмідні форми бактерій. Різну чутливість проявляють Gardnerella spp., Flavobacterium spp., Alcaligenes spp., Streptococcus agalactiae, Streptococcus faecalis, Streptococcus pyogenes, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus viridans, Mycoplasma hominis, Mycobacterium tuberculosis, Mycobacterium fortuitum. Анаеробні коки (Рeptococcus,
Peptostreptococcus) помірно
чутливі до ципрофлоксацину, а Bacteroides
– стійкий. Ципрофлоксацин ефективний щодо бактерій, які продукують
бета-лактамази. Проявляє активність також щодо мікроорганізмів, резистентних
майже до всіх антибіотиків, сульфаніламідних і нітрофуранових препаратів. У
деяких випадках ципрофлоксацин активний відносно штамів мікроорганізмів,
резистентних до інших препаратів групи фторхінолонів. Проте слід мати на увазі,
що між різними фторхінолонами існує перехресна резистентність. Зазвичай,
резистентні до препарату Streptococcus
faecium, Ureaplasma urealyticum, Nocardia asteroides, Treponema pallidum. Резистентність до ципрофлоксацину розвивається повільно і
поступово («багатоступінчастий» тип).

Фармакокінетика.

Ципрофлоксацин швидко і добре
проникає в усі тканини організму. Максимальна концентрація у плазмі крові (Cmax) після внутрішньовенного введення досягається через 60-90 хв. Об’єм
розподілу у стані стійкої рівноваги досягає 2-3 л/кг. Оскільки зв’язування
ципрофлоксацину з білками незначне (20-30 %), а речовина знаходиться у плазмі
крові переважно в неіонізованій формі, майже вся кількість введеного препарату
може вільно дифундувати в екстравазальний простір. У зв’язку з цим концентрації
ципрофлоксацину в деяких рідинах і тканинах організму спроможні значно
перевищувати рівень препарату в сироватці крові (зокрема, відзначається висока
концентрація ципрофлоксацину в жовчі). Виділяється ципрофлоксацин в основному
нирками (майже 45 % – у незміненому вигляді, приблизно 11 % – у вигляді
метаболітів). Через кишечник виділяється інша частина дози (приблизно 20 % – у
незміненому вигляді, майже 5-6 % – у вигляді метаболітів). Нирковий кліренс
становить 3-5 мл/хв/кг, загальний кліренс – 8-10 мл/хв/кг. Період
напіввиведення становить 3-5 годин. У зв’язку з тим, що препарат виводиться різними шляхами, збільшення періоду
напіввиведення спостерігається лише при значному порушенні функції нирок
(можливе збільшення цього показника до 12 годин).

Клінічні характеристики.

Показання.

Показаний для лікування
нижчезазначених інфекцій
(див. розділи «Фармакологічні
властивості» та «Особливості застосування»). Перед початком терапії слід звернути
особливу увагу на всю доступну інформацію щодо резистентності до
ципрофлоксацину.

Необхідно
врахувати офіційні рекомендації з належного застосування антибактеріальних препаратів.

Дорослі.

·
Інфекції нижніх дихальних шляхів,
спричинені грамнегативними бактеріями:

-
загострення хронічного
обструктивного захворювання легень*;

-
негоспітальна пневмонія.

·
Хронічний гнійний отит середнього
вуха.

·
Загострення хронічного синуситу, особливо якщо він спричинений грамнегативними
бактеріями*.

·
Інфекції сечового тракту:

-    неускладнений
гострий цистит*;

-    гострий
пієлонефрит;

-    ускладнені
інфекції сечового тракту;

-    бактеріальний
простатит.

·
Інфекції статевого тракту:

-
орхоепідидиміт, зокрема
спричинений Neisseria gonorrhoeae;

-
запальні
захворювання органів малого таза, зокрема спричинені Neisseria gonorrhoeae.

При вищевказаних інфекціях статевого тракту,
коли відомо або є підозри на Neisseria gonorrhoeae як на збудника, особливо важливо отримати
локальну інформацію про резистентність до ципрофлоксацину
і підтвердити чутливість на основі лабораторних аналізів.

·
Інфекції шлунково-кишкового
тракту (наприклад, лікування діареї мандрівників).

·
Інтраабдомінальні інфекції.

·
Інфекції шкіри та м’яких тканин,
спричинені грамнегативними бактеріями.

·
Інфекції кісток та суглобів.

·
Легенева форма сибірської виразки
(профілактика після контакту і радикальне лікування).

Гарячка у пацієнтів з нейтропенією,
спричинена бактеріальною інфекцією.

Діти та
підлітки.

•    Бронхолегеневі
інфекції, спричинені Pseudomonas aeruginosa, у пацієнтів з
кістозним фіброзом.

•    Ускладнені інфекції сечового
тракту та гострий пієлонефрит.

•    Легенева форма сибірської виразки
(профілактика після контакту і радикальне лікування).

Ципрофлоксацин можна також
застосовувати для лікування тяжких інфекцій у дітей та підлітків, коли лікар
вважає це необхідним.

Лікування повинен розпочинати лише лікар, який має досвід лікування
вищезазначених інфекцій у дітей та підлітків (див. розділи «Фармакологічні
властивості» та «Особливості застосування»).

*Тільки у разі якщо визнано неефективним або недоцільним застосування інших
антибактеріальних засобів, які зазвичай призначають для лікування цієї
інфекції.

Протипоказання.

Препарат не
слід застосовувати при підвищеній чутливості до діючої речовини – ципрофлоксацину, до інших препаратів групи фторхінолонів  або до
будь-якої з допоміжних речовин препарату.

Одночасне
застосування ципрофлоксацину та тизанідину
протипоказане (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій»).

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших лікарських засобів на
ципрофлоксацин.

Пробенецид.

Пробенецид впливає на ниркову секрецію ципрофлоксацину.
Одночасне застосування лікарських засобів, що містять пробенецид,
та ципрофлоксацину призводить до
підвищення концентрації ципрофлоксацину у сироватці
крові.

Препарати, які
подовжують інтервал QT.

Ципрофлоксацин, як і інші фторхінолони, слід з обережністю призначати пацієнтам, які
отримують препарати, що подовжують інтервал QT (наприклад, антиаритмічні
засоби класу IA і III, трициклічні антидепресанти, макроліди,
антипсихотики) (див. розділ «Особливості
застосування»).

Вплив ципрофлоксацину
на інші лікарські засоби.

Тизанідин.

Тизанідин не можна
призначати одночасно з ципрофлоксацином (див. розділ
«Протипоказання»). Зі збільшенням концентрації тизанідину
в сироватці крові асоціюються гіпотензивні та седативні побічні реакції.

Метотрексат.

При одночасному
застосуванні ципрофлоксацину можливе уповільнення тубулярного транспорту (нирковий метаболізм) метотрексату, що може призводити до підвищення концентрації
метотрексату в плазмі крові. При цьому збільшується
імовірність виникнення побічних токсичних реакцій, спричинених метотрексатом. Одночасне призначення не рекомендується (див.
розділ «Особливості застосування»).

Теофілін.

Одночасне застосування ципрофлоксацину та лікарських
засобів, що містять теофілін, може призвести до небажаного підвищення
концентрації теофіліну в сироватці крові, що, у свою чергу, може спричинити
розвиток побічних реакцій. У поодиноких випадках такі побічні реакції можуть
мати летальний наслідок. Якщо одночасного застосування цих препаратів уникнути
не можна, слід контролювати концентрацію теофіліну в сироватці крові та
адекватно знижувати його дозу (див. розділ «Особливості застосування»).

Інші похідні ксантину.

Після одночасного застосування ципрофлоксацину та засобів, що містять кофеїн або пентоксифілін (окспентифілін),
повідомлялося про підвищення концентрації цих ксантинів
у сироватці крові.

Фенітоїн.

Одночасне
застосування ципрофлоксацину та фенітоїну
може призвести до підвищення або зниження сироваткових концентрацій фенітоїну, тому рекомендується моніторинг рівнів препарату.

Циклоспорин.

Було визначено транзиторне
підвищення креатиніну плазми крові при одночасному застосуванні ципрофлоксацину та лікарських засобів, що містять циклоспорин. Тому необхідний частий (2 рази на тиждень)
контроль концентрації креатиніну плазми крові в цих пацієнтів.

Антагоністи
вітаміну К.

При одночасному
застосуванні ципрофлоксацину та антагоністів вітаміну
К може посилюватися їх антикоагулянтна дія.
Повідомлялося про підвищення активності пероральних антикоагулянтів у
пацієнтів, які отримували антибактеріальні препарати, зокрема фторхінолони. Ступінь ризику може варіювати залежно від
основного виду інфекції, віку, загального стану хворого, тому точно оцінити
вплив ципрофлоксацину на підвищення значення міжнародного нормалізованого відношення
(МНВ) складно. Слід здійснювати частий контроль МНВ під час і одразу після
одночасного введення ципрофлоксацину та антагоністів
вітаміну К (наприклад варфарину, аценокумаролу,
фенпрокумону, флуїндіону).

Дулоксетин.

Клінічні
дослідження показали, що одночасне застосування дулоксетину
із сильними інгібіторами CYP450 1A2, такими як флувоксамін,
може призвести до збільшення площі під фармакокінетичною
кривою «концентрація-час» (AUC) і Cmax дулоксетину. Незважаючи на відсутність клінічних даних про
можливу взаємодію з ципрофлоксацином, можна очікувати
схожих ефектів при одночасному застосуванні вказаних препаратів (див. розділ
«Особливості застосування»).

Ропінірол.

У процесі клінічних досліджень було виявлено, що
одночасне застосування ропініролу з ципрофлоксацином, інгібітором ізоензиму
CYP450 1A2 помірної дії, призводить до підвищення AUC і Сmax
ропініролу на 60 % та 84 % відповідно. Моніторинг
побічних ефектів ропініролу та відповідне корегування
дози рекомендується здійснювати під час і
одразу після сумісного введення з ципрофлоксацином
(див. розділ «Особливості застосування»).

Лідокаїн.

Було показано,
що у здорових осіб супутнє застосування ципрофлоксацину,
помірного інгібітора ізоферментів цитохрому Р450 1А2,
і внутрішньовенних лікарських засобів, що містять лідокаїн,
знижує кліренс лідокаїну на 22 %. Незважаючи на
нормальну переносимість лікування лідокаїном,
можлива взаємодія при супутньому застосуванні з ципрофлоксацином,
що асоціюється з побічними реакціями.

Клозапін.

Після одночасного застосування 250 мг ципрофлоксацину з клозапіном упродовж 7
днів сироваткові концентрації клозапіну і N-десметилклозапіну були підвищені на 29 % і 31 % відповідно.
Клінічний нагляд та відповідна корекція дози клозапіну
рекомендуються під час і одразу після
одночасного застосування з ципрофлоксацином
(див. розділ «Особливості застосування»).

Силденафіл.

AUC і Cmax силденафілу
зросли приблизно у два рази у здорових добровольців після перорального
застосування 50 мг силденафілу та супутнього
застосування 500 мг ципрофлоксацину. Тому слід
дотримуватися обережності при супутньому застосуванні препарату Ципрофлоксацин зі силденафілом та
враховувати співвідношення ризик/користь.

Агомелатин.

У клінічних дослідженнях було
продемонстровано, що флувоксамін як сильний інгібітор
ізоферменту CYP450 1A2 суттєво інгібує метаболізм агомелатину,
що призводить до 60-кратного збільшення концентрації агомелатину.
Незважаючи на відсутність клінічних даних про можливу взаємодію з ципрофлоксацином, помірним інгібітором CYP450 1A2, подібні
ефекти можна очікувати при одночасному введенні (див. «Цитохром Р450» у розділі
«Особливості застосування»).

Золпідем.

Сумісне застосування ципрофлоксацину може
збільшити рівень золпідему у крові. Одночасне
призначення не рекомендується.

Особливості
застосування.

Слід уникати призначення препарату пацієнтам, які
мали серйозні побічні реакції в минулому при застосуванні хінолонів
або фторхінолонів. Лікування таких пацієнтів ципрофлоксацином необхідно починати тільки за відсутності
альтернативних варіантів лікування і після ретельної оцінки співвідношення
користь/ризик.

Хворим на епілепсію, напади судом
в анамнезі, судинні захворювання та органічні ураження мозку через небезпеку розвитку побічних реакцій з
боку центральної нервової системи (ЦНС) ципрофлоксацин слід призначати лише за
життєвими показаннями.

При виникненні під час або після
лікування ципрофлоксацином тяжкої і тривалої діареї слід виключити діагноз
псевдомембранозного коліту, який потребує негайної відміни препарату і
призначення  відповідної терапії.

Тривалі, інвалідизуючі
та потенційно необоротні серйозні побічні реакції

У дуже рідкісних випадках у пацієнтів, які
отримували хінолони та фторхінолони,
незалежно від віку та наявних факторів ризику, повідомлялося про тривалі
(протягом місяців або років), інвалідизуючі та
потенційно необоротні серйозні побічні реакції, які впливають на різні, а іноді
на декілька відразу, системи організму (зокрема, опорно-рухову, нервову,
психіку та органи чуття). Застосування препарату слід негайно припинити після
появи перших ознак або симптомів будь-якої серйозної побічної реакції та
звернутися за консультацією до лікаря.

Тяжкі та змішані
інфекції, спричинені грампозитивними бактеріями й анаеробними патогенними
мікроорганізмами

Ципрофлоксацин не застосовувати як монотерапію
для лікування тяжких інфекцій та інфекцій, спричинених грампозитивними або
анаеробними бактеріями.

Для лікування тяжких інфекцій, а також інфекцій,
спричинених стафілококами або анаеробними бактеріями, ципрофлоксацин
слід застосовувати у комбінації з відповідними антибактеріальними засобами.

Стрептококові
інфекції (у тому числі Streptococcus pneumoniae)

Ципрофлоксацин не
рекомендований для лікування стрептококових інфекцій через недостатню
ефективність.

Інфекції
сечового тракту

Орхоепідидиміт та запальні
хвороби органів таза можуть бути спричинені фторхінолон-резистентними
Neisseria gonorrhoeae.
Ципрофлоксацин необхідно
призначати одночасно з іншими відповідними
антибактеріальними препаратами, за винятком клінічних ситуацій, коли виключена
наявність резистентних до ципрофлоксацину штамів Neisseria gonorrhoeae. Якщо через 3 дні лікування
клінічного покращення не відбувається, терапію слід переглянути.

У країнах Європейського Союзу спостерігається різна резистентність до фторхінолонів з боку Escherichia coli - найпоширенішого збудника, що спричиняє
інфекції сечовивідних шляхів. Під час призначення терапії лікарям
рекомендується враховувати локальну поширеність резистентності Escherichia coli до фторхінолонів.

Вважається, що одноразові дози ципрофлоксацину,
які можна застосовувати при неускладненому циститі у жінок передклімактеричного
періоду, є менш ефективними, ніж триваліша терапія препаратом. Цей факт
необхідно враховувати, зважаючи на зростаючий рівень резистентності Escherichia coli до
хінолінів.

Інтраабдомінальні інфекції

Дані щодо ефективності ципрофлоксацину
при лікуванні постопераційних інтраабдомінальних інфекцій
обмежені.

Діарея
мандрівників

При виборі препарату слід взяти до уваги інформацію про резистентність до ципрофлоксацину
відповідних мікроорганізмів у країнах, які були відвідані.

Інфекції
кісток та суглобів

Ципрофлоксацин слід
застосовувати в комбінації з іншими антимікробними засобами, залежно від
результатів мікробіологічного аналізу.

Легенева форма
сибірської виразки

Можливість застосування людині ґрунтується на даних про визначення
чутливості in vitro, дослідів на
тваринах та на обмежених даних, під час застосування людині. Лікар повинен діяти
відповідно до національних та/або міжнародних протоколів лікування сибірської
виразки.

Антибіотикоасоційована діарея, спричинена Clostridium difficile

Відомо про випадки антибіотикоасоційованої діареї, спричиненої Clostridium difficile, яка може
варіювати за тяжкістю від легкої діареї до летального коліту, при застосуванні
майже всіх антибактеріальних препаратів, у тому числі й при застосуванні
препарату Ципрофлоксацин. Лікування антибактеріальними
препаратами спричиняє зміну нормальної флори товстого кишечнику, що, у свою
чергу, призводить до надмірного росту Clostridium difficile.

Clostridium difficile продукує
токсини А і В, які спричиняють розвиток антибіотикоасоційованої
діареї. Clostridium difficile продукує
велику кількість токсину, спричиняє підвищення захворюваності та летальності
через можливу стійкість збудника до антимікробної терапії та необхідність
проведення колектомії. Потрібно пам’ятати про
можливість виникнення антибіотикоасоційованої діареї,
спричиненої Clostridium difficile, у всіх
пацієнтів з діареєю після застосування антибіотиків. Необхідний ретельний збір
медикаментозного анамнезу, оскільки можливий розвиток антибіотикоасоційованої
діареї, спричиненої Clostridium difficile, протягом
двох місяців після введення антибактеріальних препаратів. Якщо діагноз антибіотикоасоційованої діареї, спричиненої Clostridium difficile,
розглядається або вже підтверджено, застосування антибіотиків, які не діють на Clostridium difficile, можливо,
необхідно буде припинити. Залежно від клінічних даних слід проводити корекцію
водно-електролітного балансу, розглянути необхідність додаткового введення
білкових препаратів, застосувати антибактеріальні препарати, до яких є чутливою
Clostridium difficile. Також може
виникнути необхідність у хірургічному втручанні.

Діти та
підлітки

Застосування ципрофлоксацину дітям та підліткам
потрібно проводити згідно з чинними офіційними рекомендацями.
Лікування із застосуванням ципрофлоксацину проводить лише
лікар із досвідом ведення дітей та підлітків, хворих на кістозний
фіброз та/або тяжкі інфекції.

Ципрофлоксацин спричиняв артропатію опорних суглобів у незрілих тварин. Зростання
кількості випадків артропатій, пов’язаних із
застосуванням препарату, було статистично незначущим. Однак лікування ципрофлоксацином дітей та підлітків має розпочинатися
тільки після ретельної оцінки співвідношення користь/ризик через ризик розвитку
побічних реакцій, пов’язаних із суглобами та/або прилеглими тканинами.

Бронхолегеневі інфекції,
спричинені Pseudomonas aeruginosa,
у пацієнтів з кістозним фіброзом

У клінічні
випробування було включено дітей та підлітків віком 5-17 років. Більш обмежений
досвід лікування дітей віком від 1 до 5 років.

Ускладнені
інфекції сечового тракту та гострий пієлонефрит

Слід розглянути
можливість лікування інфекцій сечового тракту з застосуванням ципрофлоксацину, коли інше лікування неможливе. Лікування
повинно ґрунтуватися на результатах мікробіологічного дослідження.

У клінічних
дослідженнях оцінювали застосування ципрофлоксацину
дітям та підліткам віком 1‑17 років.

Інші
специфічні тяжкі інфекції

Застосування ципрофлоксацину може бути виправдане у разі наявності, за
результатами мікробіологічного дослідження, інших інфекцій, згідно з офіційними
рекомендаціями або після ретельної оцінки користі-ризику, коли інше лікування
застосувати не можна або коли загальноприйняте лікування виявилося
неефективним.

Застосування ципрофлоксацину у разі специфічних тяжких інфекцій, окрім
згаданих вище, не оцінювалось у процесі клінічних випробувань, а клінічний
досвід обмежений. Отже, до лікування пацієнтів із такими інфекціями
рекомендується підходити з обережністю.

Підвищена
чутливість до препарату

У деяких випадках гіперчутливість
та алергічні реакції можуть спостерігатися вже після першого введення ципрофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»), про що
слід негайно повідомити лікаря.

У поодиноких випадках анафілактичні/анафілактоїдні реакції можуть прогресувати до стану шоку,
що загрожує життю пацієнта. У деяких випадках вони спостерігаються вже після
першого введення ципрофлоксацину. У такому разі
введення ципрофлоксацину необхідно призупинити і
негайно провести медикаментозне лікування (лікування анафілактичного шоку).

Тендиніт і розрив сухожиль

Загалом ципрофлоксацин не можна застосовувати пацієнтам із
захворюваннями сухожиль або розладами, пов’язаними із
застосуванням хінолонів в анамнезі. Попри це, в
рідкісних випадках після мікробіологічного дослідження збудника та оцінки
співвідношення користь/ризик цим пацієнтам можна призначати ципрофлоксацин
для лікування окремих тяжких інфекційних процесів, а саме – у випадку
неефективності стандартної терапії або бактеріальної резистентності, коли
результати мікробіологічних досліджень виправдовують застосування ципрофлоксацину. Тендиніт і
розрив сухожилля (не обмежуючись ахіловим
сухожиллям), іноді двобічний, можуть виникати вже протягом 48 годин після
початку лікування хінолонами та фторхінолонами
і, як повідомлялося, навіть впродовж декількох місяців після припинення
лікування. Ризик розвитку тендиніту та розриву
сухожилля збільшується у пацієнтів літнього віку, пацієнтів із порушеннями
функції нирок, пацієнтів із трансплантацією цілісних органів та пацієнтів, які
лікувалися одночасно кортикостероїдами. Таким чином, слід уникати одночасного
застосування кортикостероїдів.

При перших
ознаках тендиніту (наприклад, болючий набряк,
запалення) лікування препаратом слід припинити та розглянути альтернативне
лікування. Пошкоджену кінцівку(и) слід лікувати належним чином (наприклад,
іммобілізація). Кортикостероїди не слід застосовувати у разі виникнення ознак тендинопатії.

Ципрофлоксацин необхідно з обережністю
застосовувати пацієнтам із міастенією гравіс (див. розділ «Побічні реакції»).

Фоточутливість

Доведено, що ципрофлоксацин спричиняє реакції фоточутливості.
Пацієнтам, які приймають ципрофлоксацин,
рекомендується під час лікування уникати прямого сонячного світла або
УФ-випромінення (див. розділ «Побічні реакції»).

ЦНС

Хінолони спричиняють
судоми або знижують поріг судомної готовності. Повідомлялося про випадки розвитку епілептичного статусу. Ципрофлоксацин потрібно з обережністю
застосовувати пацієнтам із розладами ЦНС, які мають схильність до виникнення
судом. При виникненні судом прийом ципрофлоксацину
слід припинити (див. розділ «Побічні реакції»). Навіть після першого прийому ципрофлоксацину можуть виникнути психотичні
реакції. У рідкісних випадках депресія або психоз можуть прогресувати до суїцидальних думок та вчинків, таких як самогубство або
його спроба. У цих випадках прийом ципрофлоксацину
слід припинити та вжити необхідних заходів.

Периферична
нейропатія

У пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, були зареєстровані випадки сенсорної або сенсомоторної полінейропатії, що
призводить до парестезії, гіпестезії, дизестезії або слабкості. У разі виникнення симптомів нейропатії, таких як біль, печіння, поколювання, оніміння
або слабкість, пацієнтам, які лікуються препаратом, необхідно поінформувати
свого лікаря, аби запобігти розвитку потенційно необоротного стану.

Серцеві розлади

Застосування ципрофлоксацину
пов’язують із випадками подовження інтервалу QT (див. розділ «Побічні
реакції»).

Оскільки жінки порівняно з чоловіками, зазвичай мають більш тривалий
інтервал QT, вони можуть бути більш чутливими до лікарських засобів, що
призводять до подовження інтервалу QT. Пацієнти літнього віку можуть також бути
більш чутливими до впливу лікарських засобів на тривалість інтервалу QT.
Необхідно дотримуватися обережності при одночасному призначенні препарату Ципрофлоксацин та лікарських
засобів, що можуть призводити до подовження інтервалу QT (таких як клас IA і
III антиаритмічних засобів, трициклічні
антидепресанти, макроліди, антипсихотики)
(див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»),
а також у разі наявності в пацієнтів факторів ризику подовження інтервалу QT або
розвитку двоспрямованої шлуночкової
веретеноподібної тахікардії (наприклад вродженого синдрому подовженого QT,
некорегованих електролітних розладів, таких як гіпокаліємія
або гіпомагніємія та серцевих захворювань, зокрема
серцевої недостатності, інфаркту міокарда або брадикардії).

Аневризма і розшарування аорти та регургітація/недостатність
серцевого клапана

Епідеміологічні дослідження
свідчать про підвищений ризик аневризми та розшарування аорти, особливо у пацієнтів літнього віку, та регургітації аортального й мітрального клапанів після прийому фторхінолонів. Повідомлялось про випадки аневризми та
розшарування аорти, іноді ускладнені розривом (включаючи летальні випадки), та
про регургітацію/недостатність будь-якого з клапанів
серця у пацієнтів, які отримували фторхінолони (див.
розділ «Побічні реакції»).

Отже, фторхінолони
слід застосовувати тільки після ретельної оцінки співвідношення користь/ризик
та після розгляду інших варіантів терапії пацієнтам із позитивним сімейним
анамнезом захворювання аневризмою чи вродженою вадою серцевих клапанів, або
пацієнтам з діагнозом аневризма аорти та/або розшарування аорти, або
захворюваннями серцевого клапана, або при наявності інших факторів ризику або
сприятливих умов:

·
як і при аневризмі
та розшаруванні аорти, так і при
регургітації/недостатності серцевого клапана
(наприклад, порушення сполучної
тканини, такі як синдром Марфана або синдром Елерса-Данлоса,
синдром Тернера,
хвороба Бехчета, гіпертензія, ревматоїдний
артрит) або додатково

·
при
аневризмі та розшаруванні аорти (наприклад, судинні розлади, такі як артеріїт Такаясу або гігантоклітинний
артеріїт, або відомий атеросклероз, або синдром Шегрена)
або додатково

·
при регургітації/недостатності
серцевого клапана (наприклад,
інфекційний ендокардит). Ризик виникнення аневризми та розшарування аорти та їх розрив
може бути підвищений у пацієнтів, які одночасно отримують системні кортикостероїди.

У разі появи раптового
болю у животі, грудях або спині пацієнтам слід негайно звернутися
до лікаря у відділення невідкладної допомоги.

Пацієнтам слід рекомендувати негайно звернутися за медичною
допомогою у разі виникнення гострої задишки, нового нападу серцебиття
або розвитку набряку живота або нижніх кінцівок.

Гіпоглікемія

Як і при застосуванні інших хінолонів, повідомлялося про порушення рівня глюкози в
крові, включаючи як гіпоглікемію, так і гіперглікемію, зазвичай у пацієнтів з
діабетом, які одночасно лікувалися пероральними гіпоглікемічними
засобами (наприклад, глібенкламідом) або інсуліном. Повідомлялося про випадки гіпоглікемічної коми. Рекомендується ретельний моніторинг рівня глюкози в крові у хворих
на цукровий діабет.

Шлунково-кишковий
тракт

У разі виникнення протягом або після лікування
тяжкої і стійкої діареї (навіть через кілька тижнів після лікування) про це
слід повідомити лікаря, оскільки такий симптом може маскувати тяжке
шлунково-кишкове захворювання (наприклад псевдомембранозний
коліт, що може мати летальний наслідок), яке вимагає негайного лікування (див.
розділ «Побічні реакції»). У таких випадках прийом ципрофлоксацину
необхідно припинити і розпочати застосування відповідної терапії. Лікарські
засоби, які пригнічують перистальтику, протипоказані.

Нирки
та сечовидільна система

Повідомлялося про кристалурію,
пов’язану із застосуванням ципрофлоксацину (див.
розділ «Побічні реакції»). Пацієнти, які приймають ципрофлоксацин,
повинні отримувати достатню кількість рідини. Слід уникати надмірної лужності
сечі.

Порушення
функції нирок

Оскільки ципрофлоксацин
виводиться з організму в основному у незміненій формі нирками, необхідно
проводити корекцію дози для пацієнтів із порушеннями функції нирок з метою
уникнення збільшення небажаних реакцій внаслідок накопичення ципрофлоксацину.

Гепатобіліарна
система

При застосуванні ципрофлоксацину
повідомлялося про випадки розвитку некрозу печінки та печінкової недостатності
з загрозою для життя пацієнта (див. розділ «Побічні реакції»). У випадку появи
будь-яких симптомів захворювання печінки (таких як анорексія, жовтяниця, темна
сеча, свербіж або напруженість передньої черевної стінки) лікування слід
припинити. Також може відзначатися тимчасове збільшення рівня трансаміназ,
лужної фосфатази, розвиток холестатичної жовтяниці,
особливо у пацієнтів з ушкодженням печінки, які отримували ципрофлоксацин (див. розділ «Побічні
реакції»).

Дефіцит глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

При застосуванні ципрофлоксацину
повідомлялося про гемолітичні реакції у пацієнтів із дефіцитом глюкозо-6-фосфатдегідрогенази. Слід уникати застосування ципрофлоксацину цими пацієнтами, за винятком випадків, коли
потенційна користь переважає потенційний ризик. У такому разі слід спостерігати
за можливою появою гемолізу.

Резистентність

Під час або після курсу лікування ципрофлоксацином резистентні бактерії можуть бути виділені,
з  клінічно визначеною суперінфекцією або без неї.
Існує певний ризик виділення резистентних до ципрофлоксацину
бактерій під час тривалих курсів лікування та при лікуванні внутрішньолікарняних
інфекцій та/або інфекцій, спричинених видами Staphylococcus і Pseudomonas.

Цитохром
Р450

Ципрофлоксацин помірно пригнічує CYP450 1A2, і тому може спричинити
підвищення сироваткової концентрації одночасно призначених речовин, які також метаболізуються цим ферментом (наприклад, теофіліну, клозапіну, оланзапіну, ропініролу, тизанідину, дулоксетину, агомелатину).
Одночасне призначення ципрофлоксацину і тізанідину протипоказане. Підвищення концентрацій у плазмі
крові, що асоціюється зі специфічними для лікарських засобів побічними
реакціями, визначається через пригнічення їх метаболічного кліренсу ципрофлоксацином. Отже, за пацієнтами, які приймають ці
речовини одночасно з ципрофлоксацином, слід уважно
спостерігати для виявлення клінічних ознак передозування. Також може виникнути
необхідність у визначенні сироваткових концентрацій, наприклад  теофіліну (див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Метотрексат

Одночасне призначення ципрофлоксацину
і метотрексату не рекомендується (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Вплив
на лабораторні показники

Ципрофлоксацин in vitro може
впливати на результати посіву на Mycobacterium spp. шляхом пригнічення росту культури мікобактерій, що
може призвести до хибнонегативних результатів аналізу
посіву у пацієнтів, які приймають ципрофлоксацин.

Реакції
у місці введення

Повідомлялося про реакції
у місці введення ципрофлоксацину. Частота таких реакцій
зростає, якщо тривалість
введення становить до 30 хвилин.
Реакції можуть проявлятись як місцеві шкірні реакції, що швидко зникають після завершення інфузії.
Подальше внутрішньовенне введення
не протипоказане, якщо реакції не повторюються або не стають інтенсивнішими.

Навантаження NaCl

У пацієнтів, які дотримуються дієти зі
зниженим вмістом натрію (пацієнти із застійною
серцевою недостатністю, нирковою недостатністю, нефротичним синдромом), слід брати до уваги додаткове сольове навантаження.

Порушення зору

У разі виникнення порушення зору
або відчуття будь-якого впливу на очі, слід негайно звернутися до офтальмолога.

Застосування у
період вагітності або годування груддю.

Вагітність. Дані щодо
застосування ципрофлоксацину вагітним демонструють
відсутність розвитку мальформацій або фето-/неонатальної токсичності.
Досліди на тваринах не вказують на прямий або непрямий токсичний вплив на
репродуктивну функцію. У молодих тварин і тварин, які були піддані впливу хінолонів до народження, спостерігався вплив на незрілу
хрящову тканину, тому не можна виключити імовірність того, що препарат може
бути шкідливим для суглобових хрящів новонародженого/плода. Тому у період
вагітності краще уникати прийому ципрофлоксацину.

Період
годування груддю.
Ципрофлоксацин проникає у грудне молоко. Через ризик пошкодження
суглобових хрящів у новонароджених ципрофлоксацин не слід
застосовувати у період годування груддю.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Фторхінолони, до яких
належить ципрофлоксацин, можуть впливати на здатність пацієнта
керувати автомобілем і працювати з механізмами через реакції з боку ЦНС (див.
розділ «Побічні реакції»). Тому здатність керувати автотранспортом та працювати
з механізмами може бути порушена.

Спосіб
застосування та дози.

Режим дозування встановлює лікар
індивідуально залежно від локалізації та тяжкості перебігу інфекції, а також
від чутливості збудника,
функції нирок у пацієнта, а для дітей та підлітків – відповідно до маси тіла.

Тривалість
лікування залежить від тяжкості захворювання, клінічної та бактеріологічної
картини.

Лікування інфекцій, спричинених деякими бактеріями
(наприклад, Pseudomonas aeruginosa, Acinetobacter або Staphylococci), може
потребувати введення більш високих доз ципрофлоксацину
та поєднання з іншими відповідними антибактеріальними засобами.

Лікування деяких інфекцій (наприклад, запальних
захворювань органів таза, інтраабдомінальних
інфекцій, інфекцій у хворих на нейтропенію та
інфекцій кісток і суглобів) може потребувати поєднання з іншими відповідними
антибактеріальними засобами залежно від збудника.

Показання

Денна
доза в мг

Загальна
тривалість лікування (з урахуванням перорального лікування, перехід на яке
слід провести якнайшвидше)

Інфекції нижніх дихальних шляхів

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 7 до 14 днів

Інфекції верхніх дихальних шляхів

Загострення хронічного синуситу

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 7 до 14 днів

Хронічний гнійний отит середнього вуха

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 7 до 14 днів

Інфекції сечовивідних шляхів

Ускладнений та неускладнений пієлонефрит

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 7 до 21 днів; лікування може тривати більше
21 дня за особливих обставин (на-приклад при абсцесі)

Простатит

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 2 до 4 тижнів (загострення)

Інфекції статевих шляхів

Орхоепідидиміт та запальні захво-рювання органів таза

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Мінімум 14 днів

Інфекції шлунково-кишкового тракту та інтра-абдомінальні інфекції

Діарея, спричинена бактеріальними патогенами, включаючи штами Shigella spp, окрім Shigella dysenteriae І типу та емпіричне лікування тяжкої форми «діареї мандрівника»

400 мг 2 рази на добу

1 день

Діарея, спричинена Shigella
dysenteriae І типу

400 мг 2 рази на добу

5 днів

Діарея, спричинена Vibrio
cholerae

400 мг 2 рази на добу

3 дні

Черевний тиф

400 мг 2 рази на добу

7 днів

Інтраабдомінальні інфекції, спричинені грамнегативними бактеріями

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Від 5 до 14 днів

Інфекції шкіри та м’яких тканин

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

від 7 до 14 днів

Інфекції кісток та суглобів

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Максимум 3 місяці

Пацієнти із нейтропенією, якщо існує підозра,
що підвищення температури тіла спричинене бактеріальною інфекцією. Ципрофлоксацин вводиться в поєднанні з іншими
відповідними антибактеріальними засобами згідно з офіційними рекомендаціями

Від 400 мг 2 рази на добу до 400 мг 3 рази на
добу

Лікування проводиться впродовж усього періоду нейтропенії

Легенева форма сибірської виразки (профілактика після контакту і
радикальне лікування).

Після підозрюваного або підтвердженого контакту слід якомога швидше
розпочати введення препарату

400 мг 2 рази на добу

60 днів з дня підтвердження контакту з носієм Bacillus
anthracis

Діти.

Показання

Денна доза в
мг

Загальна тривалість лікування (з урахуванням перорального лікування,
перехід на яке слід провести якнайшвидше)

Бронхолегеневі інфекції, спричинені Pseudomonas aeruginosa, у пацієнтів з кістозним фіброзом

10 мг/кг маси тіла 3 рази на
добу, максимум
400 мг на дозу

Від 10 до 14 днів

Ускладнені інфекції сечового тракту та гострий
пієлонефрит

Від 6 мг/кг маси тіла 3 рази на добу до 10 мг/кг маси
тіла 3 рази на добу, максимум 400 мг на дозу

Від 10 до 14 днів

Легенева форма сибірської виразки, радикальне лікування.

Після підозрюваного
або підтвердженого контакту
слід якомога швидше розпочати введення препарату.

Від 10 мг/кг маси тіла 2 рази на добу до 15 мг/кг маси
тіла 2 рази на добу, максимум 400 мг на дозу

60 днів з дня підтвердження контакту з носієм Bacillus anthracis

Інші тяжкі форми
інфекцій

10 мг/кг маси тіла 3 рази на
добу, максимум
400 мг на дозу

Відповідно до типу інфекцій

Дозування для пацієнтів
літнього віку.

Пацієнтам
літнього віку слід призначати більш низькі дози ципрофлоксацину,
залежно від тяжкості захворювання і кліренсу креатиніну.

Режим дозування при порушеннях
функції нирок або печінки у дорослих.

Порушення функції нирок.

Кліренс креатиніну

[мл/хв/1,73
м²]

Сироватковий креатинін

[µмоль/л]

Внутрішньовенна доза [мг]

> 60

< 124

Див. звичайне дозування.

30-60

Від 124 до 168

200-400 мг
кожні 12 годин

< 30

> 169

200-400 мг
кожні 24 години

Пацієнти на гемодіалізі

> 169

200-400 мг
кожні 24 години (після діалізу)

Пацієнти на перитонеальному діалізі

> 169

200-400 мг
кожні 24 години

Порушення функції печінки.

Коригування дози не потрібне.

Режим дозування при порушеннях функції нирок або
печінки у дітей не вивчали.

Ципрофлоксацин вводити шляхом
внутрішньовенної інфузії. Для дітей тривалість інфузії становить 60 хвилин. Для дорослих пацієнтів
тривалість інфузії становить 60 хвилин для препарату
«Ципрофлоксацин, розчин для інфузій»,
що містить 400 мг ципрофлоксацину, та 30 хвилин
для препарату «Ципрофлоксацин, розчин для інфузій», що містить 200 мг ципрофлоксацину.
Проведення повільної
інфузії у велику вену
дозволить мінімізувати відчуття
дискомфорту у пацієнта і зменшити ризик
венозного подразнення.

Розчин для інфузій
вводити або окремо, або
після змішування з іншими сумісними інфузійними розчинами.

Сумісність з іншими розчинами.

Інфузійний розчин ципрофлоксацину
сумісний з розчином Рінгера, 0,9 % розчином натрію
хлориду, 5 % та 10 % розчином глюкози, 10 % розчином
фруктози, 5 % розчином глюкози з 0,225 % NaCl або 0,45 % NaCl. Якщо сумісність з іншими інфузійними розчинами не
підтверджена, інфузійний розчин ципрофлоксацину слід вводити окремо. Видимими ознаками
несумісності є випадання осаду, помутніння або зміна кольору розчину.

Діти.

Ципрофлоксацин не рекомендується застосовувати дітям для лікування інших інфекційних
захворювань, окрім зазначених у розділі «Показання».

Передозування.

Повідомлялося, що передозування внаслідок прийому
12 г препарату призводило до симптомів помірної токсичності. Гостре
передозування в дозі 16 г призводило до розвитку гострої ниркової
недостатності.

Симптоми передозування включали запаморочення,
тремор, головний біль, підвищена втомлюваність, судоми, галюцинації,
сплутаність свідомості, абдомінальний дискомфорт, ниркову та печінкову
недостатність, а також кристалурію та гематурію.
Повідомлялося також про оборотну ниркову токсичність.

Окрім звичайних невідкладних заходів, що
проводяться у разі передозування, рекомендовано моніторинг функції нирок,
зокрема визначення рН сечі і за необхідності –
підвищення її кислотності для попередження явищ кристалурії.
Пацієнти повинні отримувати достатню кількість рідини.

За допомогою гемодіалізу або перитонеального
діалізу виводиться тільки невелика кількість ципрофлоксацину
(<10 %).

У разі передозування необхідно провести симптоматичне лікування. Необхідно контролювати показники ЕКГ, оскільки інтервал QT може збільшитися.

Побічні реакції.

Найчастіше
повідомлялося про такі побічні реакції на препарат як нудота, діарея, блювання,
минуще підвищення рівня трансаміназ, висипання і місцеві реакції у місці
введення.

Дані про
побічні реакції на препарат Ципрофлоксацин, отримані
у процесі клінічних досліджень та постмаркетингового
спостереження (пероральний, парентеральний та послідовний способи застосування), наведено
нижче.

При аналізі
частоти виникнення беруться до уваги дані перорального та внутрішньовенного
шляхів застосування ципрофлоксацину.

Частоту виникнення побічних реакцій відповідає
такими критеріям: часто (≥ 1/100, < 1/10), нечасто (≥ 1/1000,
< 1/100), рідко (≥ 1/10000, < 1/1000),
дуже рідко (< 1/10000), частота невідома (не можна
визначити за наявними даними).

Інфекції та інвазії: нечасто – грибкова суперінфекція; рідко – антибіотикоасоційований коліт. (дуже рідко – з летальним наслідком) (див. розділ «Особливості
застосування»).

З боку
системи кровотворення та лімфатичної системи: нечасто – еозинофілія; рідко – анемія, нейтропенія, лейкопенія
(гранулоцитопенія), лейкоцитоз, змінені значення рівня протромбіну,
тромбоцитопенія, тромбоцитемія (тромбоцитоз); дуже рідко – гемолітична анемія, петехія (переміжна геморагія
шкіри), агранулоцитоз, панцитопенія (небезпечна для життя), пригнічення функції
кісткового мозку (небезпечне для життя).

З боку
метаболізму та харчування: нечасто – анорексія (зниження апетиту),
збільшення рівня креатиніну, збільшення рівня азоту сечовини; рідко – набряк (периферичний,
васкулярний, лицьовий), гіперглікемія, гіпоглікемія; дуже рідко – збільшена
активність амілази, збільшена активність ліпази;  частота
невідома – гіпоглікемічна кома.

З боку ендокринної системи: частота невідома – синдром порушення
секреції антидіуретичного гормону.

З боку
психіки*: нечасто – ажитація, психомоторна збудливість/тривожність; рідко – сплутаність свідомості і дезорієнтація, стривоженість,
порушення сну (жахливі сновидіння), патологічні сновидіння, депресія з можливими суїцидальними
ідеями/думками або спроби/вчинення самогубства, галюцинації; дуже рідко – психоз, психотичні
реакції з можливими суїцидальними ідеями/думками або
спроби/вчинення самогубства (див. розділ «Особливості
застосування»).

З боку
нервової системи*: нечасто – запаморочення, головний біль,
розлади сну; нечасто – порушення
смаку; рідко – парестезія
(периферична паралгезія), дизестезія, гіперстезія, тремор, судоми,
включаючи епілептичний статус (див. розділ «Особливості застосування»), вертиго; дуже рідко – мігрень,
порушення координації, порушення ходи, паросмія
(порушення нюху), втрата нюху (зазвичай зворотна при відміні препарату),
інтракраніальна (внутрішньочерепна) гіпертензія, атаксія, гіперстезія, сіпання;
частота невідома – периферична нейропатія та полінейропатія (див. розділ
«Особливості застосування»).

З
боку шлунково-кишкового тракту: часто – нудота, діарея; нечасто – блювання, біль у ділянці шлунка і кишечнику, абдомінальний
біль, диспептичні розлади, метеоризм; рідко – кандидоз
(оральний), псевдомембранозний коліт;
дуже рідко – кандидоз, псевдомембранозний коліт (небезпечний для життя),
панкреатит.

З боку гепатобіліарної системи: нечасто – збільшення
рівня печінкових трансаміназ: АЛТ, АСТ, білірубінемія, аномальні значення
тестів на функцію печінки; рідко - порушення
функції печінки, жовтяниця, холестатична жовтяниця, гепатит; дуже рідко – некроз печінки (що дуже
рідко прогресує до печінкової недостатності, яка загрожує життю) (див. розділ
«Особливості застосування»).

З боку
шкіри та підшкірної клітковини: нечасто – висипання, свербіж, макуло-папульозні
висипання, кропив’янка; рідко –
реакція фоточутливості (див. розділ «Особливості застосування»); дуже рідко – петехія,
мультиформна еритема, вузликова еритема, синдром Стівенса-Джонсона (із загрозою
життю), токсичний епідермальний некроліз (синдром Лайєлла) (із загрозою
життю), стійкі висипання; частота
невідома – гострий генералізований екзантематозний пустульоз.

З боку
опорно-рухового апарату та сполучної тканини*: нечасто – м’язово-скелетний
біль (наприклад, біль у кінцівках, поперековій ділянці, грудній клітці), артралгія (біль у суглобах); рідко –
міалгія (м’язовий біль), набряк суглобів, артрит,
підвищення м’язового тонусу і судоми м’язів; дуже рідко – м'язова
слабкість, тендиніт, розриви сухожиль (переважно ахілових) (див. розділ
«Особливості застосування»), загострення
симптомів міастенії гравіс (див. розділ «Особливості
застосування»).

З боку
нирок та сечовидільної системи: нечасто – порушення функції нирок; рідко – гостра ниркова недостатність, гематурія, кристалурія (див. розділ
«Особливості застосування»),
тубулоінтерстиціальний нефрит.

З боку
статевої системи: рідко – вагінальний кандидоз.

З боку
імунної системи: рідко – алергічні реакції, алергічний набряк/ангіоневротичний
набряк; дуже рідко – анафілактоїдна
(анафілактична) реакція, анафілактичний шок (небезпечний для життя) (див. розділ
«Особливості застосування»), реакція,
подібна до сироваткової хвороби.

З боку органів зору*: рідко – порушення зору (візуальні аномалії), диплопія, хроматопсія; дуже
рідко – порушення кольорового сприйняття.

З боку
органів слуху*: рідко – дзвін у вухах, втрата
слуху/порушення слуху; дуже рідко – тимчасова глухота (особливо при високій частоті звука).

З боку
дихальної системи, торакальні та медіастинальні
розлади: рідко – диспное (включаючи астматичні стани), набряк гортані.

З боку
судин**: нечасто – тромбофлебіт (у місці інфузії); дуже рідко – васкуліт.

З боку серцевої-судинної системи**: рідко – тахікардія,
вазодилатація (припливи), артеріальна гіпотензія, синкопальний стан
(непритомність); частота невідома – шлуночкова аритмія,
подовження інтервалу QT, піруетна тахікардія (torsades de pointes)*.

*Ці реакції фіксувалися
під час постмаркетингового періоду і спостерігалися
переважно у пацієнтів з додатковими факторами ризику пролонгації інтервалу QT
(див. розділ «Особливості застосування»).

Загальний
стан та реакції у місці введення*: нечасто – астенія, гарячка; рідко – набряки, підвищення потовиділення (гіпергідроз).

Інші: псевдопухлини мозку.

Лабораторні показники: нечасто – підвищення рівня лужної фосфатази крові; рідко – відхилення від
норми рівня протромбіну,
підвищені активності амілази, частота невідома
– підвищене МНВ у пацієнтів, які отримували антагоністи вітаміну К.

Нижчеперелічені небажані явища виникають частіше у
підгрупах пацієнтів, які отримували внутрішньовенне або ступінчасте (перехід
від внутрішньовенного до перорального) лікування:

Часті

Блювання, минуще
підвищення трансаміназ, висипання

Нечасті

Тромбоцитопенія, тромбоцитемія, сплутаність свідомості і
дезорієнтація, галюцинації, парестезія і дизестезія,
судоми, запаморочення, порушення зору, слуху, тахікардія, вазодилатація,
гіпотонія, минуща печінкова недостатність, холестатична
жовтяниця, ниркова недостатність, набряк

Рідкісні

Панцитопенія, пригнічення діяльності кісткового мозку, анафілактичний шок, психотичні реакції, мігрень, розлади нюхового нерва, порушення слуху, васкуліт, панкреатит, некроз
печінки, петехії, розрив сухожиль

Застосування
дітям

Частота випадків артропатії,
зазначена вище, ґрунтується на даних, одержаних у дослідженнях з участю
дорослих пацієнтів. У дітей артропатія
спостерігається частіше (див. розділ «Особливості застосування»).

*У дуже рідкісних
випадках у пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, незалежно від наявних факторів ризику,
повідомлялося про тривалі (протягом місяців або років), інвалідизуючі
та потенційно необоротні серйозні побічні реакції, які впливають на різні, а
іноді на декілька відразу, системи організму та органи чуття (у тому числі такі
реакції, як тендиніт, розрив сухожилля, артралгія,
біль у кінцівках, порушення ходи, невропатії, повʼязані
з парестезією, депресія, втома, порушення памʼяті,
порушення сну, порушення слуху, зору, смаку та запаху).

**У пацієнтів, які отримували фторхінолони,
повідомлялося про випадки аневризми та розшарування аорти, інколи ускладнені
розривом (включаючи летальні випадки), та регургітації/недостатності
будь-якого з клапанів серця (див. розділ «Особливості застосування»).

Опис окремих побічних реакцій

При застосуванні фторхінолонів повідомлялося про
тривожність, суїцидальні думки, панічні атаки,
невралгію та порушення концентрації уваги як потенційні аспекти тривалих і інвалідизуючих побічних реакцій, що можуть призводити до
втрати працездатності.

Повідомлення про
підозрювані побічні реакції

Повідомлення про побічні реакції
після реєстрації лікарського засобу має важливе значення. Це дає змогу
проводити моніторинг співвідношення користь/ризик при застосуванні цього
лікарського засобу. Медичним та фармацевтичним працівникам, а також пацієнтам
або їх законним представникам слід повідомляти про усі випадки підозрюваних
побічних реакцій та відсутності ефективності лікарського засобу через
Автоматизовану інформаційну систему з фармаконагляду за посиланням: https://aisf.dec.gov.ua

Термін придатності. 3 роки.

Умови зберігання.

Зберігати при температурі не вище 25º С в
оригінальній упаковці. Зберігати у недоступному для дітей місці.

Невикористаний лікарський засіб, що залишається,
повинен бути знищений.

Несумісність.

Цей лікарський
засіб не слід змішувати з іншими лікарськими засобами, за винятком тих, що
вказані у розділі «Спосіб
застосування та дози».

Якщо сумісність з іншим інфузійним препаратом не
підтверджена, інфузійний розчин Ципрофлоксацину
слід вводити окремо.

Несумісність проявляється при застосуванні з усіма інфузійними розчинами/препаратами, що фізично або хімічно
нестабільні (наприклад, пеніциліни, розчини гепарину), особливо в поєднанні з
розчинами, рН яких був доведений до лужного.

Упаковка.

По 100 мл препарату в контейнері, по 1 контейнеру в
полівінілхлоридній плівці разом з інструкцією для
медичного застосування в коробці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

Євролайф Хелткеар Пвт. Лтд.

Місцезнаходження виробника та
адреса місця провадження його діяльності.

Хашра № 520, Бхагванпур,
Руркі, Харідвар, Уттаракханд, Індія.

Заявник.

Ананта Медікеар Лтд.

Місцезнаходження заявника та/або
представника заявника.

Сьют 1, 2 Стейшн Корт, Імперіал Варф, Таунмед Роад, Фулхам,
Лондон, Велика Британія.