ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ФЛУКОНАЗОЛ

(FLUCONAZOLE)

Склад:

діюча
речовина: флуконазол
/ fluconazole;

1 мл
розчину
містить 2 мг
флуконазолу;

допоміжні
речовини: натрію
хлорид, вода
для ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозора
безбарвна
рідина.

Фармакотерапевтична
група. Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні триазолу.
Код АТХ J02A C01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Флуконазол,
протигрибковий
засіб класу триазолів.
Первинним
механізмом
його дії є
пригнічення
грибкового 14-альфа-ланостерол-деметилювання,
опосередкованого
цитохромом
Р450, що є
невід’ємним
етапом
біосинтезу
грибкового
ергостеролу.
Акумуляція 14-альфа-метил-стеролів
корелює з
подальшою втратою
ергостеролу
мембраною
грибкової
клітини та
може
відповідати
за протигрибкову
активність
флуконазолу.
Флуконазол є
більш
селективним
до грибкових
ферментів
цитохрому Р450,
ніж до різних
систем
ферментів
цитохрому Р450
ссавців.

Застосування
флуконазолу
у дозі 50 мг на
добу
протягом 28
днів не
впливає на
рівень
тестостерону
у плазмі
крові у
чоловіків
або на рівень
ендогенних
стероїдів у
жінок
репродуктивного
віку.
Флуконазол у
дозі 200-400 мг
на добу не проявляє
клінічно
значущого
впливу на
рівень
ендогенних
стероїдів або
на відповідь
на
стимуляцію адренокортикотропного
гормону
(АКТГ) у
здорових
добровольців
чоловічої статі.

Дослідження
взаємодії з
антипірином
продемонстрували,
що
застосування
50 мг
флуконазолу
разово або
багаторазово
не впливає на
метаболізм
антипірину.

Чутливість
in vitro

Флуконазол
in vitro
демонструє
протигрибкову
активність щодо
видів Candida,
що зустрічаються
найчастіше
(включаючи C. albicans, C. parapsilosis,
C. tropicalis). C. glabrata
демонструє
знижену
чутливість
до флуконазолу,
тоді як C. krusei
та C. auris є
резистентними
до
флуконазолу.

Мінімальні
інгібуючі
концентрації
(МІК) та
епідеміологічне
порогове
значення
згідно з EUCAST (ECOFF)
для
флуконазолу щодо
C. guilliermondii вищі,
ніж щодо C. albicans.

Також
флуконазол in vitro
демонструє
активність
як проти Cryptococcus neoformans та Cryptococcus gattii,
так і проти
ендемічних
пліснявих
грибів Blastomices
dermatitidis, Coccidioides immitis,
Histoplasma capsulatum та Paracoccidioides brasiliensis.

Взаємозв’язок
фармакокінетичних
та фармакодинамічних
властивостей

Відповідно
до
результатів
досліджень
на тваринах,
існує
кореляція
між
мінімальною
інгібуючою
концентрацією
та
ефективністю
проти
експериментальних
моделей мікозів,
спричинених
видами
Candida. Відповідно
до
результатів
клінічних
досліджень, існує
лінійна
залежність
між AUC та дозою
флуконазолу
(приблизно 1:1).
Також існує
прямий, але
недостатній
зв’язок між AUC
або дозою та
позитивною
клінічною
відповіддю
на лікування орального
кандидозу та
меншою мірою
– кандидемії.
Аналогічно
лікування
інфекцій, спричинених
штамами, до
яких
флуконазол
демонструє
високу
мінімальну
інгібуючу концентрацію,
є менш
задовільним.

Механізм
резистентності

Мікроорганізми
роду Candida
демонструють
численні
механізми
резистентності
до азольних протигрибкових
засобів.
Флуконазол
демонструє
високу
мінімальну
інгібуючу
концентрацію
проти штамів
грибів, які
мають один або
більше
механізмів
резистентності,
що негативно
впливає на
ефективність
in vivo та в
клінічній
практиці.

У
зазвичай
чутливих
видів Candida найчастішим
є механізм
розвитку
резистентності,
в якому
задіяні
цільові
ферменти азолів,
відповідальні
за біосинтез
ергостеролу.
Резистентність
може бути обумовлена
мутаціями,
посиленням
продукції
ферменту,
механізмами
ефлюксу лікарського
засобу або
розвитком
компенсаторних
шляхів.

Повідомляли
про випадки
розвитку
суперінфекції
Candida spp., спричинені
іншими, ніж C. albicans, видами, що
часто мають
знижену
чутливість (C. glabrata) або
є
резистентними
до
флуконазолу
(наприклад C. krusei, C. auris).
Для
лікування
таких
інфекцій
слід застосовувати
альтернативні
протигрибкові
засоби.

Механізми
резистентності
ще не до кінця
вивчені в
деяких
природно
стійких (C. krusei)
або нових (C. auris)
видів Candida.

Контрольні
точки EUCAST (відповідно
до
рекомендацій
Європейського
комітету з
досліджень
чутливості
до
антимікробних
засобів)

Базуючись
на
дослідженні
фармакокінетичної/фармакодинамічної
інформації,
чутливості in vitro
та
клінічної
відповіді,
було
визначено контрольні
точки для
флуконазолу
для мікроорганізмів
роду Candida
(супровідний
роз’яснювальний
документ EUCAST для
флуконазолу
(2020) – версія 3;
Європейський
комітет із
досліджень
чутливості
до антимікробних
засобів, протигрибкові
засоби, таблиці
контрольних
точок для
інтерпретації
МІК, версія 10.0,
набув
чинності 04.02.2020 р.). Вони
були
розподілені
на контрольні
точки, що не
пов’язані з
певним видом,
які більшою
мірою
визначалися
на основі фармакокінетичної/фармакодинамічної
інформації і
не залежали
від
розподілу на
певні види за
мінімальною
інгібуючою
концентрацією,
та на контрольні
точки,
пов’язані з
певним видом,
що
найчастіше
асоціюювалися
з інфекціями
у людини. Ці
контрольні
точки наведені
нижче.

Проти-грибковий
засіб

Контрольні
точки,
пов’язані з
певним видом

S ≤ / R > у мг/л

Контроль-ні
точки, не
пов’язані з
певним
видомα

S
≤ / R > у мг/л

Candida
albicans

Candida
dubliniensis

Candida
glabrata

Candida
krusei

Candida
parapsilosis

Candida
tropicals

Флуконазол

2/4

2/4

0,001*/16

--

2/4

2/4

2/4

S – чутливий;

R –
резистентний;

α –
контрольні
точки, що не
пов’язані з
певним видом,
які більшою
мірою
визначалися
на основі
фармакокінетичної/фармакодинамічної
інформації і
не залежать
від розподілу
на певні види
за
мінімальною
інгібуючою
концентрацією.
Їх досліджували
лише у
мікроорганізмів,
у яких не
існує специфічної
контрольної
точки;

-- –
дослідження
чутливості не
рекомендовані,
оскільки
даний вид не
є метою
лікарської
терапії;

*
Усі
показники C. glabrata
в категорії
І. МІК проти C.
glabrata слід
оцінювати як
резистентні,
коли вони перевищують
16 мг/л.
Категорія
чутливості
(≤ 0,001 мг/л)
використовується
лише для
запобігання
помилкової
класифікації
штамів І як
штамів S. І –
чутливий за
умови підвищеної
експозиції:
мікроорганізм
належить до
категорії
«чутливий за
умови підвищеної
експозиції»
у разі, коли
існує висока ймовірність
терапевтичного
успіху, оскільки
експозиція лікарського
засобу була
збільшена за
рахунок
корекції
режиму
дозування
або його
концентрації
у вогнищі
інфекції.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
властивості
флуконазолу
є подібними
при
внутрішньовенному
і пероральному
застосуванні.

Абсорбція

Флуконазол
добре
всмоктується
при
пероральному
застосуванні,
а рівень препарату
у плазмі
крові і
системна
біодоступність
перевищують
90 % рівня
флуконазолу
у плазмі крові,
що
досягається
при
внутрішньовенному
введенні
препарату.
Одночасне
вживання їжі
не впливає на
всмоктування
препарату
при його
пероральному
застосуванні.
Пікова
концентрація
у плазмі
крові
досягається
через 0,5–1,5 години
після
прийому
препарату
натщесерце.
Концентрація
препарату у
плазмі крові пропорційна
дозі.
Рівноважна 90 %
концентрація
досягається
на 4–5 добу
лікування
препаратом при
багаторазовому
застосуванні
1 раз на добу.
Рівноважна
концентрація
на рівні 90 %
досягається
на другий
день
лікування
при застосуванні
у перший день
навантажувальної
дози, що
вдвічі
перевищує
звичайну добову
дозу.

Розподіл

Об’єм
розподілу
приблизно
дорівнює
загальному
вмісту
рідини в
організмі.
Зв’язування
з білками
плазми крові
низьке (11-12 %).

Флуконазол
добре
проникає в
усі досліджувані
рідини
організму.
Рівень
флуконазолу
у слині та
мокротинні є
подібним до
концентрації
препарату у
плазмі крові.
У пацієнтів,
хворих на
грибковий
менінгіт,
рівень
флуконазолу
у спинномозковій
рідині
досягає 80 %
концентрації
у плазмі
крові.

Високі
концентрації
флуконазолу
у шкірі, що
перевищують
сироваткові,
досягаються у
роговому
шарі,
епідермісі,
дермі та
поті. Флуконазол
накопичується
у роговому
шарі. При застосуванні
дози 50 мг 1 раз
на добу
концентрація
флуконазолу
після 12 днів
лікування
становила 73 мкг/г,
а через 7 днів
після
завершення
лікування
концентрація
все ще становила
5,8 мкг/г. При
застосуванні
дози 150 мг 1 раз
на тиждень
концентрація
флуконазолу
на 7-й день
лікування
становила 23,4
мкг/г; через 7 днів
після
застосування
наступної
дози концентрація
все ще
становила 7,1 мкг/г.

Концентрація
флуконазолу у
нігтях після
4 місяців
застосування
150 мг 1 раз на
тиждень
становила 4,05 мкг/г
у здорових
добровольців
та 1,8 мкг/г при
захворюваннях
нігтів;
флуконазол
визначався у
зразках
нігтів через
6 місяців
після завершення
терапії.

Біотрансформація

Флуконазол
метаболізується
незначною
мірою. При
введенні
дози, міченої
радіоактивними
ізотопами,
лише 11 %
флуконазолу екскретується
з сечею у
зміненому
вигляді.
Флуконазол є
помірним
інгібітором
ізоферментів
CYP2С9 та CYP3А4, а
також
потужним
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19.

Виведення

Період
напіввиведення
флуконазолу з
плазми крові
становить
близько

30 годин.
Більша
частина препарату
виводиться
нирками,
причому 80 %
введеної
дози
виявляється
у сечі у
незміненому
стані.
Кліренс
флуконазолу
пропорційний
до кліренсу
креатиніну. Циркулюючих
метаболітів
не виявлено.

Тривалий
період
напіввиведення
препарату з
плазми крові
дає
можливість
разового застосування
препарату
при
вагінальному
кандидозі, а
також
застосування
препарату 1 раз
на тиждень
при інших
показаннях.

Ниркова
недостатність

У
пацієнтів із
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня (швидкість
клубочкової
фільтрації < 20 мл/хв)
період
напіввиведення
збільшується
з 30 годин до 98 годин.
Тому цій
категорії
пацієнтів
необхідно
зменшити
дозу
флуконазолу.
Флуконазол виводиться
шляхом
гемодіалізу,
та меншою
мірою –
шляхом інтраперитонеального
діалізу.
Сеанс гемодіалізу
тривалістю 3 години
знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Лактація

Концентрації
флуконазолу
у плазмі крові
і
материнському
молоці
впродовж 48
годин після
прийому
одноразової
дози 150 мг препарату
Флуконазол
оцінювали у
ході
фармакокінетичного
дослідження
за участю 10
жінок у
періоді годування
груддю, які
тимчасово
або постійно
припинили
годувати
своїх
немовлят
груддю. У
материнському
молоці
флуконазол виявили
у середній
концентрації
приблизно 98 %
від тої, що
відзначали у
плазмі
матері. Через
5,2 години
після
прийому дози
середня
пікова концентрація
у
материнському
молоці становила
2,61 мг/л. Добова
доза
флуконазолу,
отримана немовлям
з
материнського
молока (якщо
прийняти
середнє
споживання молока
за 150 мл/кг/добу),
розрахована
на основі
середньої
пікової
концентрації
у молоці, що
дорівнює 0,39 мг/кг/добу,
становить
приблизно 40 %
від дози,
рекомендованої
новонародженим
(віком < 2
тижнів), або 13 %
від дози,
рекомендованої
немовлятам
для лікування
кандидозу
слизових
оболонок.

Діти

Дані
з
фармакокінетики
були оцінені
у 113 дітей під
час 5
досліджень: 2
дослідження
разового
застосування,
2 дослідження
багаторазового
застосування
та 1
дослідження
недоношених
новонароджених.

Після
введення 2-8 мг/кг
флуконазолу
дітям віком
від 9 місяців до
15 років AUC
становила
близько 38 мкг*год/мл
на 1 мг/кг
дози. Після
багаторазового
застосування
середній період
напіввиведення
флуконазолу з
плазми крові
варіювався
між 15 та
18 годинами;
об’єм
розподілу
становив 880 мл/кг.
Більш тривалий
період
напіввиведення
з плазми
крові, що
становив
приблизно 24
години, був
після
разового
застосування
флуконазолу.
Цей показник
є
співставним
з періодом
напіввиведення
флуконазолу з
плазми крові
після
разового
застосування
дози 3 мг/кг
внутрішньовенно
дітям віком
від 11 днів до 11
місяців.
Об’єм
розподілу у
пацієнтів
цієї вікової
групи
становив
близько 950 мл/кг.

Досвід
застосування
флуконазолу
новонародженим
обмежується
фармакокінетичними
дослідженнями
12
недоношених
дітей із терміном
гестації
приблизно
28 тижнів.
Середній вік
дитини при
введенні
першої дози
становив 24
години (від 9
до 36 годин);
середня маса
тіла при
народженні
становила 900 г
(від 750 до 1100 г).
Для 7
пацієнтів
протокол
дослідження
було
виконано.
Максимум 5 внутрішньовенних
ін’єкцій
флуконазолу у
дозі 6 мг/кг
вводили
кожні 72
години.
Середній
період
напіввиведення
становив 74
години (44-185) у
перший день,
потім
знизився до
53 годин (30-131) на 7-й
день та до 47 (27-68) на 13-й
день. Площа
під кривою
(мкг*годин/мл)
становила 271 (173-385) у
перший день,
збільшилася
до 490 (292-734) на
7-й день, потім
знизилася до 360 (167-566) на 13-й
день. Об’єм
розподілу
(мл/кг)
становив 1183 (1070-1470) у
перший день,
збільшувався
до 1184 (510-2130) на 7-й
день та до 1328 (1040-1680) на 13-й день.

Пацієнти
літнього
віку

Фармакокінетичне
дослідження
проводили за
участю
22 пацієнтів
(віком від 65
років), які застосовували
50 мг
флуконазолу
перорально. 10
пацієнтів
одночасно
застосовували
діуретики. Cmax
становила 1,54 мкг/мл
та
досягалася
протягом 1,3 години
після
застосування
флуконазолу.
Середня AUC
становила
76,4±20,3 мкг*год/мл.
Середній
період
напіввиведення
– 46,2 години. Ці
фармакокінетичні
показники є
вищими
порівняно з
аналогічними
у здорових
добровольців
молодшого віку.
Одночасне
застосування
діуретиків не
мало
значного
впливу на Cmax
та AUC. Також
кліренс
креатиніну
(74 мл/хв), відсоток
флуконазолу,
що
екскретувався
із сечею у
незміненому
вигляді (0-24 години, 22 %),
та нирковий
кліренс
флуконазолу
(0,124 мл/хв/кг) у
пацієнтів
даної
вікової
групи були
нижчими, ніж
аналогічні
показники у
молодших
добровольців.
Тому зміни
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього
віку, очевидно,
залежать від
параметрів
функцій
нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Флуконазол
показаний
для
лікування
таких
грибкових
інфекцій у
дорослих
(див. розділ «Фармакологічні
властивості»):

–
криптококовий
менінгіт
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

–
кокцидіоїдоз
(див. розділ
«Особливості
застосування»);

–
інвазивні
кандидози;

–
кандидози
слизових
оболонок,
включаючи кандидоз
ротоглотки
та кандидоз
стравоходу,
кандидурія,
хронічний
кандидоз
шкіри і
слизових
оболонок;

–
хронічний
атрофічний
кандидоз
ротової порожнини
(кандидоз,
спричинений
використанням
зубних протезів)
при
неефективності
гігієни
ротової
порожнини
або місцевої
терапії.

Флуконазол
показаний
для
профілактики
таких захворювань
у дорослих
як:

–
рецидив
криптококового
менінгіту у
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку;

–
рецидив
кандидозу
ротоглотки
або стравоходу
у пацієнтів з
ВІЛ з високим
ризиком його
розвитку;

–
профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою
нейтропенією
(наприклад пацієнтів
зі
злоякісними
захворюваннями
крові, які
отримують
хіміотерапію,
або пацієнтів
при
трансплантації
гемопоетичних
стовбурових
клітин) (див.
розділ «Фармакологічні
властивості»).

Флуконазол
показаний
дітям від
народження
для лікування
кандидозів
слизових
оболонок
(кандидоз
ротоглотки,
кандидоз
стравоходу),
інвазивних
кандидозів,
криптококового
менінгіту та
для
профілактики
кандидозних
інфекцій у пацієнтів
зі зниженим
імунітетом. Препарат
можна
застосовувати
як
підтримувальну
терапію для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим ризиком
його
розвитку
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Терапію
препаратом
Флуконазол
можна
розпочинати
до отримання
результатів
культуральних
та інших лабораторних
досліджень;
однак після
отримання
результатів
протиінфекційну
терапію слід
скоригувати
відповідним
чином.

Протипоказання.

–
Гіперчутливість
до флуконазолу,
інших
азольних
сполук або до
будь-якої з
допоміжних
речовин препарату,
зазначених у
розділі
«Склад».

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та терфенадину
пацієнтам,
які
застосовують
флуконазол
багаторазово
у дозах 400 мг/добу
та вище
(згідно з результатами
дослідження
взаємодії
багаторазового
застосування).

–
Одночасне
застосування
флуконазолу
та інших
лікарських
засобів, що
подовжують
інтервал QT та
метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
(наприклад
цизаприду,
астемізолу,
пімозиду,
хінідину та
еритроміцину)
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказане
сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів

Цизаприд:
повідомляли
про розвиток
побічних
реакцій з
боку серця, у
тому числі
про
пароксизмальну
шлуночкову
тахікардію
типу
«пірует» у
пацієнтів, які
одночасно
застосовували
флуконазол та
цизаприд.
Контрольоване
дослідження
продемонструвало,
що одночасне
застосування
200 мг
флуконазолу 1
раз на добу
та 20 мг
цизаприду 4
рази на добу
призводило
до значного
підвищення
рівня
цизаприду у
плазмі крові
та до
подовження
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та цизаприду
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Терфенадин:
через
випадки
розвитку
тяжких
серцевих аритмій,
спричинених
подовженням
інтервалу QTc, у
пацієнтів,
які
застосовували
азольні
протигрибкові
лікарські
засоби
одночасно з
терфенадином,
були
проведені
дослідження взаємодії
цих
препаратів. У
ході одного
дослідження
при
застосуванні
флуконазолу у
дозі 200 мг на
добу не було
виявлено
подовження
інтервалу QTc.
Інше
дослідження
при
застосуванні
флуконазолу
у дозах 400 мг
та 800 мг на
добу
продемонструвало,
що застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг
на добу або
вище значно
підвищує
рівень
терфенадину
у плазмі
крові при
одночасному
застосуванні
цих препаратів.
Сумісне
застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг
або вище з
терфенадином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).
При застосуванні
флуконазолу
у дозах нижче
400 мг на добу
одночасно з
терфенадином
слід
проводити ретельний
моніторинг
стану
пацієнта.

Астемізол:
сумісне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
може зменшити
кліренс
астемізолу.
Спричинене
цим підвищення
концентрації
астемізолу у
плазмі крові
може
призвести до
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних
випадках – до
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует». Одночасне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Пімозид
та хінідин:
сумісне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
може
призводити
до пригнічення
метаболізму
пімозиду або
хінідину,
хоча
відповідних
досліджень in vitro та in vivo не
проводили.
Підвищення
концентрації
пімозиду або
хінідину у
плазмі крові
може
спричиняти
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних
випадках –
призводити
до розвитку
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует». Одночасне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Еритроміцин:
одночасне
застосування
еритроміцину
та флуконазолу
може
призводити
до підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует») і, як
наслідок, до
раптової
серцевої
смерті.
Застосування
комбінації
цих
лікарських
засобів
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Не
рекомендується
одночасне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів

Галофантрин:
флуконазол
може
спричинити
підвищення концентрації
галофантрину
у плазмі
крові за
рахунок
пригнічення
CYP3A4. Одночасне
застосування
цих лікарських
засобів може
призводити
до підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует») і, як
наслідок, до
раптової
серцевої
смерті. Слід
уникати застосування
комбінації
цих
лікарських засобів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів
вимагає
обережності

Аміодарон:
одночасне
застосування
флуконазолу
з
аміодароном
може призвести
до
подовження
інтервалу QT.
Флуконазол
слід з
обережністю
застосовувати
разом з аміодароном,
особливо у
разі
призначення
високої дози
флуконазолу
(800 мг).

Сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів
вимагає
обережності
та коригування
дози

Вплив
інших
лікарських
засобів на
флуконазол

Дослідження
взаємодії
продемонстрували,
що
пероральне
застосування
флуконазолу одночасно
із вживанням
їжі, прийомом
циметидину,
антацидів
або подальше
опромінення
усього тіла
для
пересадки
кісткового
мозку не має
клінічно
значущого
впливу на
абсорбцію
флуконазолу.

Рифампіцин:
одночасне
застосування
флуконазолу
та рифампіцину
призводило
до зниження AUC
на 25 % та
скорочувало
період
напіввиведення
флуконазолу
на 20 %. Тому для
пацієнтів,
які
застосовують
рифампіцин,
слід
розглянути
доцільність
підвищення
дози
флуконазолу.

Гідрохлоротіазид: у
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії
одночасне
багатократне
застосування
гідрохлоротіазиду
здоровим
добровольцям,
які отримували
флуконазол,
підвищувало
концентрацію
флуконазолу
у плазмі
крові на 40 %. Такі
параметри
взаємодії не
вимагають
змін у режимі
дозування
флуконазолу
для пацієнтів,
які
одночасно
отримують
сечогінні засоби.

Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби

Флуконазол
є помірним
інгібітором
цитохрому P450 (CYP)
ізоферменту
2C9 та 3A4.
Флуконазол є
потужним
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19. На додаток
до
спостережуваних/документально
підтверджених
взаємодій, що
описані
нижче, при
одночасному
застосуванні
із флуконазолом
існує ризик
підвищення у
плазмі крові
концентрацій
інших сполук,
що метаболізуються
CYP2C9, CYP2C19 та CYP3A4. Тому
застосовувати
такі
комбінації препаратів
слід з
обережністю;
при цьому
необхідно ретельно
спостерігати
за станом
пацієнтів. Пригнічувальна
дія
флуконазолу
на ферменти
зберігається
протягом 4-5 діб
після його
застосування
у зв’язку з
його
тривалим
періодом
напіввиведення
(див. розділ
«Протипоказання»).

Аброцитиніб:
флуконазол (інгібітор
CYP2C19, 2C9, 3A4) підвищував
експозицію
активної
частини
аброцитинібу
на 155 %. При
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
слід відкоригувати
дозу
аброцитинібу
відповідно
до
інструкції
для
медичного
застосування
аброцитинібу.

Альфентаніл: під
час
одночасного
застосування
альфентанілу
у дозі 20 мкг/кг
та
флуконазолу
у дозі 400 мг
здоровим
добровольцям
спостерігалося
двократне
збільшення AUC10,
можливо,
через
інгібування
CYP3A4. Може бути
необхідним коригування
дози
альфентанілу.

Амітриптилін,
нортриптилін:
флуконазол
посилює дію
амітриптиліну
та нортриптиліну.
Рекомендується
вимірювати
концентрації
5-нортриптиліну
та/або
S-амітриптиліну
на початку
комбінованої
терапії та через
1 тиждень. У
разі
необхідності
слід відкоригувати
дозу
амітриптиліну/нортриптиліну.

Амфотерицин
В: одночасне
застосування
флуконазолу
та амфотерицину
В інфікованим
мишам із
нормальним
імунітетом
та
інфікованим
мишам зі
зниженим
імунітетом
дало такі
результати:
невеликий адитивний
протигрибковий
ефект при
системній
інфекції C. albicans,
відсутність
взаємодії
при
внутрішньочерепній
інфекції Cryptococcus neoformans та
антагонізм
двох препаратів
при
системній
інфекції Aspergillus fumigatus.
Клінічне
значення
результатів,
отриманих у
ході цих
досліджень,
невідоме.

Антикоагулянти: як і
при
застосуванні
інших
азольних
протигрибкових
засобів, при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
повідомляли
про випадки
розвитку
кровотеч
(гематом, носової
кровотечі,
шлунково-кишкових
кровотеч,
гематурії та
мелени) у
поєднанні із
подовженням
протромбінового
часу. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
спостерігалося
двократне
підвищення
протромбінового
часу, ймовірно,
внаслідок
пригнічення
метаболізму
варфарину
через CYP2С9. Слід
ретельно
контролювати
протромбіновий
час у
пацієнтів,
які одночасно
застосовують
кумаринові
антикоагулянти
або
інданедіон.
Може бути
необхідною
корекція
дози антикоагулянта.

Бензодіазепіни
короткої дії,
наприклад мідазолам,
триазолам:
призначення
флуконазолу
після
перорального
застосування
мідазоламу
призводило
до значного
підвищення
концентрації
мідазоламу
та до
посилення
психомоторних
ефектів. Одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг та
мідазоламу у
дозі 7,5 мг
перорально
призводило
до
підвищення AUC
та періоду
напіввиведення
мідазоламу у
3,7 та 2,2 рази
відповідно.
Застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг/добу
та 0,25 мг триазоламу
перорально
призводило
до підвищення
AUC та періоду
напіввиведення
триазоламу у
4,4 та 2,3 рази
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та триазоламу
спостерігалося
потенціювання
та
пролонгація
ефектів триазоламу.
Якщо
пацієнту,
який
проходить
курс лікування
флуконазолом,
слід
одночасно
призначити
терапію
бензодіазепінами,
дозу останніх
слід
зменшити та
встановити
належний
нагляд за
станом
пацієнта.

Карбамазепін:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
карбамазепіну
та спричиняє
підвищення
рівня
карбамазепіну
в сироватці
крові на 30 %.
Існує ризик
розвитку
проявів
токсичності
з боку
карбамазепіну.
Може бути
необхідним
коригування
дози
карбамазепіну
залежно від
рівня його
концентрації
та дії препарату.

Блокатори
кальцієвих
каналів:
деякі
антагоністи
кальцію
(ніфедипін, ісрадипін,
амлодипін та
фелодипін)
метаболізуються
ферментом CYP3A4.
Флуконазол
потенційно
може підвищувати
системну
експозицію
блокаторів
кальцієвих
каналів.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
щодо розвитку
побічних
реакцій.

Целекоксиб: при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
(200 мг на добу)
та
целекоксибу
(200 мг) Cmax та AUC
целекоксибу
підвищувалися
на 68 % та 134 %
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
целекоксибу
та
флуконазолу
може бути необхідним
зменшення
дози
целекоксибу
вдвічі.

Циклофосфамід:
одночасне
застосування
циклофосфаміду
та
флуконазолу
призводить
до
підвищення рівня
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові. Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно,
але слід зважати
на ризик
підвищення
концентрації
білірубіну
та креатиніну
в сироватці
крові.

Фентаніл:
повідомляли
про один
летальний
випадок
інтоксикації
фентанілом
внаслідок
можливої
взаємодії
фентанілу та
флуконазолу.
До того ж, у
дослідженні
за участю

здорових
добровольців
було продемонстровано,
що
флуконазол
значно уповільнював
елімінацію
фентанілу.
Підвищення
концентрації
фентанілу
може
призвести до
пригнічення
дихання, тому
слід
ретельно
контролювати
стан
пацієнта.
Може бути
необхідною
корекція
дози
фентанілу.

Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази:
сумісне
застосування
флуконазолу
та інгібіторів

ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP3A4 (аторвастатин
та
симвастатин),
або
інгібіторів ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP2C9 (флувастатин
(зниження
печінкового
метаболізму
статину)), підвищує
ризик
розвитку
міопатії та
рабдоміолізу
(дозозалежно).
У разі
необхідності
одночасного
застосування
цих
препаратів
слід
ретельно
спостерігати
за пацієнтом
щодо
виникнення
симптомів
міопатії та
рабдоміолізу
і проводити
моніторинг
рівня
креатинкінази.
У разі
значного
підвищення
рівня
креатинкінази,
а також при
діагностуванні
або підозрі
на
міопатію/рабдоміоліз
застосування
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази
слід
припинити.
Може
виникнути
необхідність
зниження доз
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
як зазначено
в інструкції
для
медичного
застосування
статинів.

Ібрутиніб:
помірні
інгібітори
CYP3А4 (наприклад
флуконазол) підвищують
концентрацію
ібрутинібу в
плазмі та
можуть
збільшувати
ризик
токсичності.
Якщо неможливо
уникнути
комбінації
препаратів,
необхідно знизити
дозу ібрутинібу
до 280 мг 1 раз
на добу (2 капсули)
з метою
продовження
застосування
інгібітору та
забезпечити постійний
клінічний
моніторинг.

Івакафтор
(як
монотерапія
або в
комбінації з
препаратами
такого
самого
терапевтичного
класу): супутнє
застосування
з
івакафтором, регулятора
трансмембранної
провідності
при
муковісцидозі
(CFTR), підвищує
експозицію
івакафтору в
3 рази, а гідроксиметилівакафтору
(М1) – у 1,9 раза. Необхідне
зниження
дози
івакафтору
(як монотерапії
або в
комбінації),
як зазначено в
інструкції
для
медичного
застосування
івакафтору
(як
монотерапії
або в
комбінації).

Олапариб:
помірні
інгібітори
CYP3А4, такі як
флуконазол, збільшують
плазмові
концентрації
олапарибу; їх
одночасне
застосування
не рекомендується.
Якщо такої
комбінації
не можна
уникнути,
прийом
олапарибу
обмежують
дозами 200 мг
двічі на
добу.

Імуносупресори
(наприклад
циклоспорин,
еверолімус,
сиролімус і
такролімус)

Циклоспорин:
флуконазол
значно
підвищує
концентрацію
та AUC
циклоспорину.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг/добу
та
циклоспорину
у дозі

2,7 мг/кг/добу
спостерігалося
збільшення AUC
циклоспорину
в 1,8 рази. Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови зменшення
дози
циклоспорину
залежно від його
концентрації.

Еверолімус:
хоча
досліджень in vitro та in vivo не
проводили, відомо,
що флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
еверолімусу
в сироватці
крові через
пригнічення
CYP3А4.

Сиролімус:
флуконазол
підвищує
концентрацію
сиролімусу у
плазмі крові,
ймовірно,
шляхом
пригнічення
метаболізму
сиролімусу
ферментом CYP3A4
та
P-глікопротеїном.
Ці препарати
можна
застосовувати
одночасно за
умови коригування
дози
сиролімусу
залежно від рівня
концентрації
та ефектів
препарату.

Такролімус:
флуконазол
може
підвищувати
концентрації
такролімусу
в сироватці
крові до

5 разів при
його
пероральному
застосуванні
через
пригнічення
метаболізму
такролімусу
ферментом CYP3A4 у
кишечнику.
При внутрішньовенному
застосуванні
такролімусу
не спостерігалося
значних змін
фармакокінетики.
Підвищення
рівня
такролімусу
асоціюється
із
нефротоксичністю.
Дозу
такролімусу
для
перорального
застосування
слід знижувати
залежно від
концентрації
такролімусу.

Лозартан:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
лозартану до
його
активного
метаболіту

(E-31 74), що
зумовлює більшу
частину
антагонізму
до
рецепторів
ангіотензину
II під час застосування
лозартану.
Рекомендовано
здійснювати
постійний
моніторинг
артеріального
тиску у
пацієнтів.

Луразидон:
помірні
інгібітори CYP3A4, такі як
флуконазол,
можуть
підвищувати
концентрацію
луразидону у
плазмі крові.
Якщо не можна
уникнути
одночасного застосування,
слід
зменшити
дозу луразидону,
як зазначено
в інструкції
для медичного
застосування
луразидону.

Метадон:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
метадону у
сироватці
крові. При
одночасному
застосуванні
метадону та
флуконазолу
може бути
необхідним
коригування
дози
метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП): при
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
Cmax та AUC
флурбіпрофену
підвищувалися
на 23 % та 81 %
відповідно
порівняно з такими
показниками
при
застосуванні
тільки
флурбіпрофену.
Аналогічно
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
з рацемічним
ібупрофеном
(400 мг) Cmax та AUC
фармакологічно
активного
ізомеру S-(+)-ібупрофену
підвищувалися
на 15 % та 82 %
відповідно,
порівняно з такими
показниками
при
застосуванні
тільки
рацемічного
ібупрофену.

Хоча
спеціальних
досліджень
не проводили,
флуконазол
здатний
підвищувати
системну
експозицію
інших НПЗП,
що
метаболізуються
CYP2C9 (наприклад
напроксену,
лорноксикаму,
мелоксикаму,
диклофенаку).
Рекомендовано
періодично
здійснювати
моніторинг
побічних
реакцій та
токсичних
проявів,
пов’язаних
із НПЗП. Може
бути
потрібне
коригування
дози НПЗП.

Фенітоїн:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
фенітоїну у
печінці.
Одночасне
багаторазове
застосування
200 мг
флуконазолу
та 250 мг
фенітоїну
внутрішньовенно
призводить
до підвищення
AUC24
фенітоїну на
75 %, Сmin – на 128 %.
При
одночасному
застосуванні
цих лікарських
засобів слід
проводити
моніторинг концентрації
фенітоїну у
сироватці
крові для
уникнення
розвитку
токсичної
дії фенітоїну.

Преднізон:
повідомляли
про випадок, коли
у пацієнта
після
трансплантації
печінки на
тлі
застосування
преднізону
розвинулася
гостра недостатність
кори надниркових
залоз, що
виникла
після припинення
тримісячного
курсу
терапії
флуконазолом.
Припинення
застосування
флуконазолу, ймовірно,
спричинило
посилення
активності CYP3A4,
що призвело
до прискорення
метаболізму
преднізону.
Слід ретельно
стежити за
пацієнтами,
які протягом
тривалого
часу
одночасно
застосовують
флуконазол
та преднізон,
з метою
попередження
розвитку недостатності
кори надниркових
залоз після
припинення
застосування
флуконазолу.

Рифабутин:
флуконазол
підвищує
концентрацію
рифабутину в
сироватці
крові, що
призводить
до збільшення
AUС
рифабутину
до 80 %. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та
рифабутину
повідомляли
про випадки розвитку
увеїту. При
застосуванні
такої
комбінації
лікарських
засобів слід
брати до
уваги симптоми
токсичної
дії
рифабутину.

Саквінавір:
флуконазол
підвищує AUC та Cmax
саквінавіру
приблизно на
50 % та 55 %
відповідно
через
пригнічення
метаболізму
саквінавіру
у печінці
ферментом CYP3A4
та через
інгібування
P-глікопротеїну.
Взаємодію
між
флуконазолом
та
саквінавіром/ритонавіром
не
досліджували,
тому вона може
бути більш
вираженою.
Може бути
необхідним
коригування
дози саквінавіру.

Похідні
сульфонілсечовини: при
одночасному
застосуванні
флуконазол пролонгує
період
напіввиведення
пероральних
похідних
сульфонілсечовини
(хлорпропаміду,
глібенкламіду,
гліпізиду та
толбутаміду) з
сироватки
крові при їх
застосуванні
здоровим
добровольцям.
Рекомендується
проводити частий
контроль
цукру в крові
та
відповідним
чином
знижувати
дозу
похідних
сульфонілсечовини
при
одночасному
застосуванні
із
флуконазолом.

Теофілін: у
плацебо-контрольованому
дослідженні
взаємодії препаратів
застосування
флуконазолу
по 200 мг
протягом 14
днів
призвело до
зниження
середнього
кліренсу
теофіліну у
плазмі крові
на 18 %. За
пацієнтами,
які
застосовують
теофілін у
високих
дозах або які
мають
підвищений ризик
розвитку
токсичних
проявів
теофіліну з
інших причин,
слід
встановити
нагляд щодо
виявлення ознак
розвитку
токсичної
дії
теофіліну. Терапію
слід змінити
при появі
ознак токсичності.

Тофацитиніб:
вплив
тофацитинібу
зростає при
одночасному
застосуванні
з
лікарськими
засобами, які
призводять
до помірного
інгібування
CYP3A4 та
потужного
інгібування CYP2C19
(наприклад
флуконазол).
Тому
рекомендовано
знизити дозу
тофацитинібу
до

5 мг 1 раз на
добу в
комбінаціях
з цими
препаратами.

Толваптан:
експозиція
толваптану
значно
зростала (200 % AUC,
80 % Cmax), коли
толваптан,
субстрат CYP3A4,
застосовували
одночасно з
флуконазолом,
помірним
інгібітором
CYP3A4, при цьому
значно
зростав
ризик виникнення
побічних
реакцій,
зокрема
значного збільшення
діурезу,
зневоднення
та гострої
ниркової
недостатності.
У разі
одночасного
призначення
слід
зменшити
дозу толваптану
згідно з
вказівками в
інструкції для
медичного
застосування
та регулярно
перевіряти
стан
пацієнта на
наявність
будь-яких
побічних
реакцій,
пов’язаних
із толваптаном.

Алкалоїди
барвінку:
хоча
відповідних
досліджень
не проводили,
флуконазол, ймовірно,
через інгібування
CYP3A4, може
спричиняти
підвищення
концентрації
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові
(наприклад
вінкристину
та вінбластину),
що
призводить
до розвитку
нейротоксичних
ефектів.

Вітамін
А: повідомляли,
що у
пацієнта,
який
одночасно
застосовував
трансретиноєву
кислоту
(кислотна
форма вітаміну
А) та
флуконазол,
спостерігалися
побічні
реакції з
боку
центральної
нервової системи
(ЦНС) у формі
псевдотумору
головного мозку;
даний ефект
зник після
відміни флуконазолу.
Ці лікарські
засоби можна
застосовувати
одночасно,
але слід
пам’ятати
про ризик виникнення
побічних
реакцій з
боку ЦНС.

Вориконазол
(інгібітор CYP2С9, CYP2С19
та CYP3А4): одночасне
застосування
вориконазолу
перорально
(по 400 мг кожні 12
годин
протягом 1
дня, потім по 200 мг
кожні 12 годин
протягом 2,5 днів)
та
флуконазолу
перорально (400 мг
у перший
день, потім
по 200 мг кожні 24
години
протягом 4
днів) 8
здоровим добровольцям
чоловічої
статі
призвело до підвищення
Сmax та AUCτ
вориконазолу
в середньому
до 57 %

(90 % ДІ: 20 %, 107 %) та 79 % (90 %
ДІ: 40 %, 128 %)
відповідно.
Невідомо, чи
призводить
зниження
дози та/або
частоти
застосування
вориконазолу
або
флуконазолу
до усунення
такого
ефекту. При
застосуванні
вориконазолу
після
флуконазолу
слід
проводити
спостереження
щодо
розвитку
побічних ефектів,
пов’язаних з вориконазолом.

Зидовудин:
флуконазол
підвищує Сmax
та AUC
зидовудину
на 84 % та 74 %
відповідно,
що зумовлено
зниженням
кліренсу
зидовудину
приблизно на
45 % при його
пероральному
застосуванні.
Період
напіввиведення
зидовудину
був також
подовжений
приблизно на
128 % після
застосування
комбінації
флуконазолу
та зидовудину.
За
пацієнтами,
які
застосовують
таку комбінацію
лікарських
засобів, слід
спостерігати
щодо
розвитку
побічних
реакцій, пов’язаних
із
застосуванням
зидовудину. Можна
розглянути
доцільність
зниження
дози зидовудину.

Азитроміцин: у
ході
відкритого
рандомізованого
тристороннього
перехресного
дослідження,
в якому взяли
участь 18
здорових
добровольців,
оцінювали
вплив
азитроміцину
та флуконазолу
на
фармакокінетику
один одного
при їх
одночасному
пероральному
разовому
застосуванні
у дозах 1200 мг
та 800 мг
відповідно.
Жодних
значущих
фармакокінетичних
взаємодій
виявлено не
було.

Пероральні
контрацептиви:
проводили 2
фармакокінетичних
дослідження
багаторазового
застосування
флуконазолу
та
комбінованого
перорального
контрацептиву.
При
застосуванні
флуконазолу
у дозі 50 мг
впливу на
рівень
гормонів не
було, тоді як
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу
спостерігалося
збільшення
АUС етинілестрадіолу
на 40 % та
левоноргестрелу
– на 24 %. Це
свідчить про
те, що
багаторазове
застосування
флуконазолу
у зазначених
дозах навряд
чи може
впливати на
ефективність
комбінованого
перорального
контрацептиву.

Особливості
застосування.

Дерматофітія

Відповідно
до
результатів
дослідження
флуконазолу
для
лікування
дерматофітії
у дітей,
флуконазол
не перевищує
гризеофульвін
за
ефективністю
і загальний
показник
ефективності
становить
менше 20 %. Тому флуконазол
не слід
застосовувати
для
лікування
дерматофітії.

Криптококоз

Доказів
ефективності
флуконазолу
для
лікування
криптококозу
інших
локалізацій
(наприклад
легеневого
криптококозу
та
криптококозу
шкіри) недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань немає.

Глибокі
ендемічні
мікози

Доказів
ефективності
флуконазолу
для
лікування
інших форм
ендемічних
мікозів,
таких як
паракокцидiоїдомiкоз,
гістоплазмоз
та
шкірно-лімфатичний
споротрихоз,
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо
дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Ниркова
система

Пацієнтам
із порушенням
функцій
нирок флуконазол
слід
застосовувати
з
обережністю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Недостатність
надниркових
залоз

Кетоконазол,
як відомо,
спричиняє
недостатність
надниркових
залоз, і це
також може стосуватися
флуконазолу,
хоча
спостерігається
рідко.
Недостатність
надниркових
залоз,
пов’язана з
одночасним лікуванням
преднізоном,
описана в
розділі «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.
Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби».

Гепатобіліарна
система

Пацієнтам
із
порушенням
функцій
печінки флуконазол
слід
застосовувати
з
обережністю.
Застосування
флуконазолу
асоціювалося
з виникненням
рідкісних
випадків
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності,
включаючи
летальні
випадки,
головним
чином у
пацієнтів із
тяжкими основними
захворюваннями.
У випадках,
коли
розвиток
гепатотоксичності
асоціювався
із
застосуванням
флуконазолу,
не було відзначено
її явної
залежності
від загальної
добової дози препарату,
тривалості
терапії,
статі або
віку пацієнта.
Зазвичай
гепатотоксичність,
спричинена
флуконазолом,
оборотна, а її
прояви
зникають
після
припинення
терапії.

За
пацієнтами, у
яких при
застосуванні
флуконазолу
спостерігаються
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
слід
встановити
ретельний
нагляд щодо
розвитку більш
тяжкого
ураження
печінки.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про симптоми,
що можуть
свідчити про
серйозний
вплив на
печінку
(виражена
астенія,
анорексія, постійна
нудота,
блювання та
жовтяниця). У
такому
випадку
застосування
флуконазолу
слід негайно
припинити та
проконсультуватися
з лікарем.

Серцево-судинна
система

Деякі
азоли, у тому
числі і
флуконазол,
асоціюються
з
подовженням
інтервалу QТ
на
електрокардіограмі.
Флуконазол
подовжує
інтервал QT
шляхом
пригнічення
випрямляючого
калієвого
каналу (Ikr).
Подовження
інтервалу QТ
внаслідок
дії інших лікарських
засобів
(наприклад
аміодарону) може
посилюватися
шляхом пригнічення
ферменту CYP3A4
цитохрому P450.
Повідомляли
про дуже
рідкісні
випадки
подовження
інтервалу QТ
та
пароксизмальної
шлуночкової тахікардії
типу
«пірует» при
застосуванні
препарату
Флуконазол.
Такі
повідомлення
стосувалися
пацієнтів із
тяжкими
захворюваннями
при
поєднанні
багатьох
факторів
ризику, такими
як
структурні
захворювання
серця, порушення
електролітного
обміну та
одночасне
застосування
інших
лікарських
засобів, що
впливають на інтервал
QТ. Пацієнти з
гіпокаліємією
та прогресуючою
серцевою
недостатністю
мають
підвищений
ризик
виникнення
загрозливих
для життя
шлуночкових
аритмій та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу «пірует».

Флуконазол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
ризиком
розвитку
аритмій.
Одночасне
застосування
разом із
лікарськими
засобами, що пролонгують
інтервал QTс
та
метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450,
протипоказане
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Галофантрин

Галофантрин
є субстратом
ферменту CYP3А4 і пролонгує
інтервал QTс
при
застосуванні
у рекомендованих
терапевтичних
дозах.
Одночасне
застосування
галофантрину
та
флуконазолу
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Дерматологічні
реакції

Під час
застосування
флуконазолу
рідко повідомляли
про розвиток
таких
ексфоліативних
шкірних
реакцій як
синдром
Стівенса –
Джонсона та
токсичний
епідермальний
некроліз.

Повідомляли
про реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
і системними
симптомами (DRESS).

Пацієнти,
хворі на СНІД,
більш
схильні до
розвитку
тяжких
шкірних реакцій
при
застосуванні
багатьох
лікарських
засобів. Якщо
у пацієнта із
поверхневою
грибковою інфекцією
з’являються
висипання, які
можна
пов’язати із
застосуванням
флуконазолу,
подальше
застосування
препарату слід
припинити.
Якщо у
пацієнта з
інвазивною/системною
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання на
шкірі, за
його станом
потрібно ретельно
спостерігати,
а у випадку
розвитку
бульозних
висипань або
мультиформної
еритеми
застосування
флуконазолу
слід
припинити.

Гіперчутливість

У рідкісних
випадках
повідомляли
про розвиток
анафілактичних
реакцій (див. розділ
«Протипоказання»).

Цитохром
Р450

Флуконазол
є помірним
інгібітором
ферментів CYP2C9
та CYP3А4. Також
флуконазол є потужним
інгібітором
ферменту CYP2C19.
Слід
спостерігати
за станом
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
флуконазол
та препарати
з вузьким
терапевтичним
вікном, що
метаболізуються
з участю CYP2C9, CYP2C19
та CYP3A4 (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Терфенадин

Слід ретельно
спостерігати
за станом
пацієнта при
одночасному
застосуванні
терфенадину
та
флуконазолу
у дозі менше 400 мг
на добу (див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Кандидоз

Дослідження
показали
збільшення
поширеності
інфекцій
викликаних
видами Candida,
відмінними
від C. albicans.
Часто ці види
є природно
резистентними
(наприклад C. krusei
та C. auris) або
демонструють
знижену
чутливість
до флуконазолу
(C. glabrata). Такі
інфекції
можуть
потребувати
альтернативної
протигрибкової
терапії
після невдалого
лікування.
Тому лікарям рекомендується
враховувати
поширеність
резистентності
різних видів Candida
до
флуконазолу.

Допоміжні
речовини

Цей
лікарський
засіб
містить:

7,7 ммоль
(або 177 мг)
натрію на
дозу 100 мг (50 мл), що
становить 8,9 %
від
рекомендованої
ВООЗ максимальної
добової дози
2 г натрію для
дорослих;

15,4 ммоль
(або 354 мг)
натрію на
дозу 200 мг (100 мл),
що становить
17,7 % від
рекомендованої
ВООЗ максимальної
добової дози
2 г натрію для
дорослих;

30,8 ммоль
(або 708 мг)
натрію на
дозу 400 мг (200 мл),
що становить
35,4 % від
рекомендованої
ВООЗ
максимальної
добової дози
2 г натрію для
дорослих.

Максимальна
добова доза
цього
препарату еквівалентна
71 % від
рекомендованої
ВООЗ максимальної
добової дози
натрію.

Флуконазол,
розчин для
інфузій
2 мг/мл відноситься
до розчинів з
високим
вмістом
натрію. Це
слід
особливо брати
до уваги,
коли
препарат
призначається
пацієнтам,
які
дотримуються
дієти з низьким
вмістом солі.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
з
репродуктивним
потенціалом

Перед
початком
лікування
пацієнтку
слід
проінформувати
про потенційний
ризик для
плода.

Після
застосування
одноразової
дози флуконазолу
рекомендується
витримати
період виведення
тривалістю 1
тиждень (що відповідає
5–6 періодам
напіввиведення)
перед спробою
завагітніти (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості.
Фармакокінетика»).

У разі
тривалого
курсу
лікування жінкам
з
репродуктивним
потенціалом
слід
розглянути можливість
застосування
контрацепції
протягом усього
періоду
лікування та
протягом

1 тижня після прийому
останньої дози.

Вагітність

Обсерваційні
дослідження
свідчать про підвищений
ризик
спонтанного
аборту у жінок,
які
отримували
флуконазол протягом
I та/або II
триместру
вагітності, порівняно
з жінками,
які не застосовували
флуконазол
або
отримували місцеві
азоли у
той самий період.

Дані
щодо кількох
тисяч
вагітних
жінок, які
отримували кумулятивні
дози
флуконазолу ≤ 150 мг
протягом І
триместру
вагітності,
вказують на
відсутність
збільшення
загального
ризику вад
розвитку
плода. В
одному великому
обсерваційному
когортному
дослідженні
вплив
перорального
застосування
флуконазолу
протягом І триместру
вагітності
асоціювався
з невеликим
збільшенням
ризику вад
розвитку кістково-м’язової
системи, що
відповідає
приблизно 1
додатковому
випадку на 1000 жінок,
які
отримували
сукупні дози ≤ 450
мг, у
порівнянні з
жінками, які
отримували
місцеві
азоли, та
приблизно 4 додатковим
випадкам на 1000
жінок, які
отримували
сукупні дози
більші ніж 450 мг.
Скоригований
відносний
ризик
становив 1,29 (95 % (ДІ) 1,05–1,58)
для 150 мг
перорального
флуконазолу
та 1,98 (95 % (ДІ) 1,23–3,17)
для доз
флуконазолу
більших ніж 450 мг.

Наявні
епідеміологічні
дослідження
щодо
розвитку вад
серця при
застосуванні
флуконазолу
у період
вагітності
дають суперечливі
результати.
Однак,
мета-аналіз 5 обсерваційних
досліджень,
що включали
кілька тисяч
вагітних
жінок, які
отримували
флуконазол
протягом I
триместру вагітності,
виявив можливість
підвищення
ризику
розвитку вад
серця у 1,8-2
рази
порівняно з
тим, коли
флуконазол
не застосовували
та/або отримували
місцеві азоли.

Повідомляли
про випадки
вроджених
вад розвитку
у немовлят,
матері яких
приймали високі
дози
флуконазолу
(від 400 до 800 мг/добу)
у період
вагітності
протягом 3-х
або більше місяців
для
лікування
кокцидіоїдомікозу.
Серед
вроджених
вад, які
спостерігалися
у цих дітей –
брахіцефалія,
дисплазія вушних
раковин,
надмірне
збільшення
переднього
тім’ячка,
викривлення
стегна та променево-плечовий
синостоз.
Причинно-наслідковий
зв’язок між
застосуванням
флуконазолу
та вродженими
вадами
розвитку не встановлений.

Не
слід
застосовувати
звичайні
дози флуконазолу
та
короткотривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
крайньої
необхідності.

Не
слід
застосовувати
високі дози
флуконазолу
та/або
тривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
лікування
інфекцій, що можуть
загрожувати
життю.

Годування
груддю

Флуконазол
проникає у
грудне
молоко та досягає
концентрації
подібної до
рівня у плазмі
крові (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості.
Фармакокінетика»).
Годування
груддю можна
продовжувати
після
разового
застосування
звичайної
дози
флуконазолу,
що становить
150 мг.

Годувати
груддю не
рекомендується
при багаторазовому
застосуванні
флуконазолу або
у високих дозах.
Слід оцінити
користь
годування
груддю для
розвитку та
здоров’я
дитини, а
також
клінічну
потребу
матері у препараті
Флуконазол і
будь-які
потенційні
побічні ефекти
препарату
або
основного
захворювання
матері для
дитини, яка
отримує
грудне вигодовування.

Фертильність

Флуконазол
не впливав на
фертильність
самців та
самок щурів.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу флуконазолу
на
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами
не проводили.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про можливість
розвитку
запаморочення
або судом
(див. розділ
«Побічні
реакції») під
час застосовування
препарату
Флуконазол.
При розвитку
таких
симптомів не
рекомендується
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Доза
флуконазолу
залежить від
виду і тяжкості
грибкової
інфекції.

При
необхідності
багаторазового
застосування
препарату
лікування
інфекцій
слід
продовжувати
до зникнення
клінічних та
лабораторних
проявів
активності
грибкової
інфекції. Недостатня
тривалість
лікування
може
призвести до
відновлення
активного
інфекційного
процесу.

Флуконазол
слід застосовувати,
залежно від
лікарської
форми,
перорально (капсули)
або шляхом внутрішньовенної
інфузії
(розчин для
інфузій).
Спосіб
застосування
препарату
залежить від
клінічного
стану
пацієнта.
Немає необхідності
у зміні
добової дози
флуконазолу при
зміні шляху
його
застосування
з перорального
на
внутрішньовенний
та навпаки.

Розчин
для інфузій
слід вводити
зі швидкістю,
що не
перевищує 10 мл/хв.

Сумісність
препарату

Флуконазол,
розчин для
інфузій
сумісний з
такими
розчинами як:

–
5 % та 20 %
розчин
глюкози;

–
розчин
Рінгера;

–
розчин
Хартмана;

–
розчин
калію
хлориду у
глюкозі;

–
4,2 % та 5 %
розчин
натрію
бікарбонату;

–
3,5 % розчин амінозину;

–
0,9 % розчин
натрію
хлориду;

–
діалафлекс
(6,36 % розчин для
інтраперитонеального
діалізу).

Флуконазол
можна
вводити в
інфузійну
систему
разом з одним
із
зазначених
вище розчинів.
Хоча випадки
неспецифічної
несумісності
препарату з
іншими
засобами не
описані, не
рекомендується
змішувати
Флуконазол з
іншими
препаратами
перед
інфузією.

Розчин
для
внутрішньовенних
інфузій призначений
лише для
разового
застосування.
Розведення
слід
здійснювати
в асептичних
умовах.
Розчин
необхідно
перевірити
на наявність
сторонніх
частинок та
зміну забарвлення.
Розчин слід
використовувати
лише тоді,
коли він
прозорий та
не містить
сторонніх
частинок.
Невикористані
залишки препарату
необхідно
знищити.

Дорослі

Криптококоз

–
Лікування
криптококового
менінгіту:
навантажувальна
доза
становить

400 мг у перший
день. Підтримувальна
доза – 200-400 мг 1 раз
на добу.
Тривалість
лікування
зазвичай
становить
щонайменше 6-8
тижнів. При
інфекціях, що
загрожують
життю, добову
дозу можна
збільшити до
800 мг.

–
Підтримувальна
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у пацієнтів
з високим
ризиком його
розвитку: рекомендована
доза препарату
становить 200 мг
1 раз на добу
протягом
необмеженого
часу.

Кокцидiоїдоз.
Рекомендована
доза
становить 200-400 мг
1 раз на добу.
Тривалість
лікування
становить 11-24
місяці чи
довше залежно
від стану
пацієнта. Для
лікування
деяких форм
інфекції, а
особливо для
лікування менінгіту
може бути
доцільним
застосування
дози 800 мг/добу.

Інвазивні
кандидози.
Навантажувальна
доза
становить 800 мг
у перший
день.
Підтримувальна
доза – 400 мг 1
раз на добу.
Зазвичай
рекомендована
тривалість
лікування
кандидемії
становить 2
тижні після
перших
негативних
результатів
гемокультури
та зникнення
ознак і симптомів
кандидемії.

Кандидоз
слизових
оболонок

–
Кандидоз
ротоглотки:
навантажувальна
доза
становить 200-400 мг
у перший
день,
підтримувальна
доза – 100-200 мг 1 раз
на добу.
Тривалість
лікування
становить 7-21 день
(до
досягнення
ремісії), але
може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

–
Кандидоз
стравоходу:
навантажувальна
доза
становить 200-400 мг
у перший
день,
підтримувальна
доза – 100-200 мг 1 раз
на добу.
Тривалість
лікування
становить 14-30 днів
(до
досягнення
ремісії), але
може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

–
Кандидурія:
рекомендована
доза
становить 200-400 мг
1 раз на добу
протягом 7-21 днів.
Для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом
тривалість
лікування
можна
збільшити.

–
Хронічний
атрофічний
кандидоз:
рекомендована
доза
становить 50 мг
1 раз на добу
протягом 14
днів.

–
Хронічний
кандидоз
шкіри та
слизових оболонок:
рекомендована
доза
становить 50-100 мг
1 раз на добу.
Тривалість
лікування
становить до 28
днів, але
може бути
збільшена
залежно від
тяжкості та
виду
інфекції або
зниження імунітету.

Попередження
рецидиву
кандидозу
слизових
оболонок у
пацієнтів з
ВІЛ, які мають
високий
ризик його
розвитку

Кандидоз
ротоглотки,
кандидоз
стравоходу:
рекомендована
доза
становить 100-200 мг

1 раз на добу
або 200 мг 3 рази
на тиждень. Тривалість
лікування є
необмеженою
для пацієнтів
із
пригніченим
імунітетом.

Профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою
нейтропенією

Рекомендована
доза
становить 200-400 мг
1 раз на добу. Лікування
слід
розпочинати
за кілька днів
до
очікуваного
розвитку
нейтропенії
та продовжувати
протягом 7
днів після
підвищення
кількості
нейтрофілів
понад 1000/мм3.

Пацієнти
літнього
віку

Дозу
необхідно підбирати
залежно від
стану функцій
нирок (див.
«Пацієнти з
нирковою
недостатністю»
нижче).

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

Флуконазол
виводиться з
організму
переважно з
сечею у
незміненому
вигляді. При
разовому
застосуванні
коригувати
дозу флуконазолу
не потрібно.
Пацієнтам
(включаючи
дітей) із
порушенням
функцій
нирок при необхідності
багаторазового
застосування
флуконазолу
у перший день
лікування
слід
застосовувати
початкову
дозу 50-400 мг залежно
від рекомендованої
для показання
добової дози.
Після цього
добову дозу
(залежно від
показання)
слід
розраховувати
відповідно
до таблиці
нижче:

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

Відсоток
від
рекомендованої
дози

> 50

100 %

≤ 50
(без
гемодіалізу)

50 %

Гемодіаліз

100 %
після
кожного
гемодіалізу

Пацієнти,
які
перебувають
на
гемодіалізі, повинні
отримувати 100 %
рекомендованої
дози після
кожного
гемодіалізу.
У день, коли
діаліз не
проводиться, пацієнт
повинен
отримувати
дозу, відкориговану
залежно від кліренсу
креатиніну.

Пацієнти
з порушенням
функцій
печінки

Флуконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
порушеннями
функцій печінки,
оскільки
інформації
щодо
застосування
флуконазолу
цій
категорії
пацієнтів
недостатньо
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).

Діти

Не
слід
перевищувати
максимальну
добову дозу 400 мг.

Як і
при
аналогічних
інфекціях у
дорослих, тривалість
лікування
залежить від
клінічної та
мікологічної
відповіді.
Флуконазол
застосовувати
1 раз на добу.

Дозування
препарату для
дітей із
порушенням
функцій
нирок наведено
у розділі
«Пацієнти з
нирковою
недостатністю».

Фармакокінетику
флуконазолу
не
досліджували
у дітей із
нирковою
недостатністю
(див. нижче
інформацію
щодо
застосування
новонародженим,
у яких часто
спостерігається
первинна
незрілість
нирок).

Діти
віком від 12
років

Залежно
від маси тіла
та
пубертатного
розвитку
лікарю слід
оцінити, яка
доза препарату
(для дорослих
або для
дітей) є
оптимальною
для пацієнта.
Клінічні
дані
свідчать про
те, що у дітей
кліренс
флуконазолу
є вищим
порівняно з
дорослими.
Застосування

доз 100, 200 та 400 мг
дорослим та
доз 3, 6 та 12 мг/кг
дітям
призводить
до
досягнення
співставної
системної
експозиції.

Діти
віком від 28
днів до 11
років

–
Кандидози
слизових
оболонок:
початкова доза
становить 6 мг/кг/добу,
підтримувальна
доза – 3 мг/кг 1
раз на добу.
Початкову
дозу можна
застосовувати
в перший день
з метою більш
швидкого досягнення
рівноважної
концентрації.

–
Інвазивні
кандидози,
криптококовий
менінгіт:
доза препарату
становить 6-12 мг/кг
1 раз на добу
залежно від
ступеня
тяжкості
захворювання.

–
Підтримувальна
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим
ризиком його
розвитку:
доза препарату
становить 6 мг/кг
1 раз на добу
залежно від
ступеня
тяжкості захворювання.

–
Профілактика
кандидозів у
пацієнтів з
імунодефіцитом:
доза препарату
становить 3-12 мг/кг
1 раз на добу
залежно від
вираженості
та тривалості
індукованої
нейтропенії
(див. дози для
дорослих).

Діти віком
від
народження
до 27 днів

У
новонароджених
флуконазол
виводиться з
організму
повільно.
Дані з фармакокінетики,
на яких
базуються
дози для
доношених
новонароджених,
зазначені нижче,
наведено в
розділі «Фармакологічні
властивості.
Фармакокінетика».

–
Доношені
новонароджені
віком від 0 до 14
днів: дози,
аналогічні
зазначеним
вище для
дітей віком
від 28 днів до 11
років, слід
застосовувати
кожні 72 години.
Не слід
перевищувати
максимальну дозу,
що становить
12 мг/кг кожні 72 години.

–
Доношені
новонароджені
віком від 15 до 27
днів: дози,
аналогічні
зазначеним
вище для
дітей віком
від 28 днів до 11
років, слід
застосовувати
кожні
48 годин. Не
слід
перевищувати
максимальну
дозу, що
становить 12 мг/кг
кожні 48 годин.

Діти.

Препарат
застосовувати
дітям від
народження,
див. розділ
«Спосіб застосування
та дози».

Передозування.

Отримано
повідомлення
про
передозування
флуконазолом;
одночасно
повідомляли
про
галюцинації
та
параноїдальну
поведінку.

При
передозуванні
необхідно
провести симптоматичну
підтримувальну
терапію та у
разі
необхідності
промити шлунок.

Флуконазол
значною
мірою екскретується
з сечею;
форсований
діурез може
прискорити
виведення препарату.
Сеанс
гемодіалізу
тривалістю 3
години знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові приблизно
на 50 %.

Побічні
реакції.

Резюме
профілю
безпечності

Повідомляли
про реакції лікарського
засобу з
еозинофілією
і системними
симптомами (DRESS),
пов’язані з
лікуванням
флуконазолом
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Найчастіше
повідомляли
про такі
побічні
реакції:
головний
біль, біль у
черевній
порожнині, діарея,
нудота, блювання,
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ),
підвищення
рівня
аспартатамінотрансферази
(АСТ),
підвищення
рівня лужної
фосфатази
крові,
висипання.

Для
оцінки
частоти
виникнення
побічних реакцій
використовують
таку
класифікацію:
дуже часто (≥
1/10), часто (від ≥ 1/100
до < 1/10), нечасто (від
≥ 1/1000 до < 1/100), рідко (від ≥ 1/10000
до < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота
невідома
(частоту не
можна
оцінити на
підставі
наявних даних).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

Нечасто:
анемія.

Рідко:
агранулоцитоз,
лейкопенія,
тромбоцитопенія,
нейтропенія.

З боку
імунної
системи

Рідко:
анафілаксія.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади

Нечасто:
зниження
апетиту.

Рідко:
гіперхолестеринемія,
гіпертригліцеридемія,
гіпокаліємія.

Психічні порушення

Нечасто:
безсоння,
сонливість.

З
боку нервової
системи

Часто:
головний
біль.

Нечасто:
судоми,
парестезія,
запаморочення,
порушення
смаку.

Рідко:
тремор.

З боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату

Нечасто:
вертиго.

З
боку серця

Рідко:
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»,
подовження
інтервалу QT
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку шлунково-кишкового
тракту

Часто:
біль у
черевній
порожнині,
нудота, діарея,
блювання.

Нечасто:
запор,
диспепсія,
метеоризм,
сухість у
роті.

Гепатобіліарні
розлади

Часто:
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ),
підвищення
рівня
аспартатамінотрансферази
(АСТ),
підвищення
рівня лужної
фосфатази
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Нечасто:
холестаз,
жовтяниця,
підвищення
рівня
білірубіну
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Рідко:
печінкова
недостатність,
гепатоцелюлярний
некроз, гепатити,
гепатоцелюлярне
ураження (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку шкіри та
підшкірної тканини

Часто:
висипання (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Нечасто:
медикаментозний
дерматит
(включаючи
фіксований
медикаментозний
дерматит),
кропив’янка,
свербіж,
підвищене
потовиділення
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Рідко:
токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса –
Джонсона,
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз,
ексфоліативний
дерматит,
ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
алопеція
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Невідомо:
реакції
лікарського
засобу з
еозинофілією
і системними симптомами
(DRESS).

З
боку опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

Нечасто:
міалгія.

Загальні
розлади

Нечасто:
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
астенія,
гарячка.

Діти

Частота та
характер
побічних
реакцій і відхилень
від норми
результатів
лабораторних
аналізів у
ході
клінічних досліджень
за участю
дітей
співставні з
такими у
дорослих.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою.
Це дає змогу
продовжувати
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
для
відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам
необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані побічні
реакції
через
національну
систему
фармаконагляду.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберiгати
в
недоступному
для дiтей
місці.
Зберігати при
температурi
не вище 25 оС.
Зберігати в
оригінальній
упаковці.

Несумісність.

Не
слід
змішувати
препарат з
іншими лікарськими
засобами в
одній ємності,
окрім
зазначених у
розділі
«Спосіб
застосування
та дози».

Упаковка.

По 50 мл
або 100 мл у
пляшці, по 1
пляшці у
пачці з
картону. По 50 мл
або 100 мл
у пляшках.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

ТОВ
«Юрія-Фарм».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Україна,
18030, Черкаська
обл., м. Черкаси,
вул. Кобзарська,
108. Тел.: (044) 281-01-01.