ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛЕВОЦИН-Н

(LEVOCIN-N)

Склад:

діюча
речовина: левофлоксацин;

100 мл розчину
містять
левофлoксацину 500 мг;

допоміжні
речовини:
натрію
хлорид, хлористоводнева
кислота
розведена
або натрію
гідроксид, вода
для ін’єкцій.

Лікарська
форма.   Розчин
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозорий
розчин
зеленувато-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.

Код
АТХ J01M А12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
–
синтетичний
антибактеріальний
засіб із
групи
фторхінолонів,
S-енантіомер
рацемічної
суміші
лікарського
засобу
офлоксацину.

Механізм
дії.
Як
антибактеріальний
препарат із
групи фторхінолонів
левофлоксацин
діє на комплекс
ДНК‑ДНК-гіраза
та
топоізомеразу
ІV.

Співвідношення
фармакокінетика/фармакодинаміка. Ступінь
бактеріальної
активності
левофлоксацину
залежить від
співвідношення
максимальної
концентрації
в сироватці
крові (Сmax)
або площі під
фармакокінетичною
кривою (АUC) та
мінімальної
інгібуючої
концентрації (МІК).

Механізм
резистентності

Стійкість
до
левофлоксацину
набувається
у вигляді
ступеневого
процесу
мутації цільового
сайту в обох
типах
топоізомерази II,
ДНК‑гірази і
топоізомерази IV.
Інші
механізми резистентності,
такі як
бар’єрне
проникнення
(поширено з Pseudomonas) та
механізми
відтоку,
також можуть
впливати на
чутливість
до
левофлоксацину.

Встановлено перехресну
резистентність
між левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.

Завдяки
механізму
дії зазвичай
не існує перехресної
резистентності
між левофлоксацином
та іншими
класами
антибактеріальних
препаратів.

Межові
значення

Рекомендовані
Європейським
комітетом із
тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
межові
значення МІК
для
левофлоксацину,
що
відділяють
чутливі
мікроорганізми
від мікроорганізмів
із проміжною
чутливістю
(помірно
резистентних)
та
мікроорганізми
з проміжною
чутливістю від
резистентних
мікроорганізмів,
наведено у
таблиці 1 з
тестування
МІК (мг/л).

Таблиця
1

Клінічні
межові
значення МІК
EUCAST для левофлоксацину
(версія 10.0, 01-01-2020)

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteries

≤ 0.5 мг/л

> 1 мг/л

Pseudomonas spp.

≤ 0.001 мг/л

> 1 мг/л

Acinetobacter spp.

≤ 0.5 мг/л

> 1 мг/л

Staphylococcus aureus

≤ 0.001 мг/л

> 1 мг/л

Coagulase-negative staphylococci

≤ 0.001 мг/л

> 1 мг/л

Enterococcus spp.1

≤ 4 мг/л

> 4 мг/л

Streptococcus pneumoniae

≤ 0.001 мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus spp. (A, B, C, G)

≤ 0.001 мг/л

> 2 мг/л

Haemophilus influenzae

≤ 0.06 мг/л

> 0.06 мг/л

Moraxella catarrhalis

≤ 0.125 мг/л

> 0.125 мг/л

Helicobacter pylori

≤ 1 мг/л

> 1
мг/л

Aerococcus sanguinicola and urinae2

≤ 2 мг/л

> 2
мг/л

Aeromonas spp.

≤ 0.5 мг/л

> 1 мг/л

Межові
значення, не
пов’язані з
видами

≤ 0.5 мг/л

> 1 мг/л

1 тільки
неускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

2
Сприйнятливість
можна
визначити на
основі
чутливості
до
ципрофлоксацину

Поширеність
резистентності
може варіювати
географічно та
з часом для
вибраних
видів. Бажано
отримати
локальну
інформацію
про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. При
необхідності
слід
звернутися
за порадою до
спеціаліста,
коли місцева
поширеність
резистентності
є такою, що
корисність
препарату,
щонайменше
при деяких
типах інфекцій,
є сумнівною.

Антибактеріальний
спектр

Зазвичай
чутливі види

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Bacillus anthracis, Staphylococcus aureus метицилінчутливий, Staphylococcus saprophyticus, Streptococci груп
С і G, Streptococcus
agalactiae, Streptococcus pneumoniae, Streptococcus pyogenes.

Аеробні
грамнегативні
бактерії

Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus
parainfluenzae, Klebsiella oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella
multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаеробні
бактерії

Peptostreptococcus.

Інші

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Chlamydia
trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis,
Ureaplasma urealyticum.

Види,
для яких
набута (вторинна)
резистентність
може бути
проблематичною

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus faecalis, Staphylococcus aureus метицилін-резистентний*, коагулазонегативний
Staphylococcus spp.

Аеробні
грамнегативні
бактерії

Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii,
Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella
pneumoniae, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii,
Pseudomonas aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні
бактерії

Bacteroides fragilis.

Природно
резистентні
штами

Аеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus faecium.

*Метицилінрезистентний
Staphylococcus aureus з
великою
вірогідністю
може мати
спільну резистентність
до
фторхінолонів,
у тому числі
до
левофлоксацину.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Прийнятий
перорально,
левофлоксацин
швидко та
майже
повністю
всмоктується,
Сmax досягається
через 1-2
години після
прийому. Абсолютна
біодоступність
становить
приблизно 99-100 %. Їжа
має
невеликий
вплив на
абсорбцію
левофлоксацину. Рівноважний
стан
досягається
протягом
48 годин при
режимі
дозування
500 мг 1‑2 рази на
добу.

Розподіл

Приблизно
30‑40 %
левофлоксацину
зв’язується
з білками сироватки
крові.
Середній
об’єм
розподілу левофлоксацину
становить
приблизно 100 л
після
одноразової
дози та 500 мг
повторних
доз, що
вказує на
широкий розподіл
у тканинах
організму.

Проникнення
у тканини та
рідини
організму

Левофлоксацин
продемонстрував
проникнення
у слизову
оболонку
бронхів,
бронхіальний
секрет
тканин
легенів,
альвеолярні
макрофаги,
легеневу
тканину,
шкіру (рідину
пухирів),
тканину
простати і
сечу. Проте
левофлоксацин
погано
проникає у
цереброспінальну
рідину.

Біотрансформація

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є
дисметил-левофлоксацин
та
левофлоксацин
N-оксид. Ці метаболіти
становлять
менше 5 %
кількості
препарату, що
виділяється
із сечею.
Левофлоксацин
стереохімічно
стабільний
та не
підлягає
інверсії
хіральної структури.

Виведення

Після
перорального
та
внутрішньовенного
введення
левофлоксацин
виводиться з
плазми крові
відносно
повільно
(період
напіввиведення
становить 6‑8
годин).
Виводиться
зазвичай
нирками
(понад 85 %
введеної
дози).

Середній
видимий
кліренс
левофлоксацину
після
одноразового
прийому 500 мг
становить 175 ±
29,2 мл/хв.

Немає
істотних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
або
перорального
введення, з
чого можна
зробити
висновок, що
пероральний
та внутрішньовенний
шляхи
введення є
взаємозамінними.

Лінійність

Левофлоксацин
слідує
лінійній
фармакокінетиці
у діапазоні 50‑1000 мг.

Особливі
групи
пацієнтів

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ступінь
ниркової
недостатності.
При зниженні
функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
період
напіввиведення
збільшується
(див. таблицю 2).

Таблиця 2

Фармакокінетика
при нирковій
недостатності
після
одноразового
прийому
левофлоксацину
у дозі 500 мг

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20-40

50-80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період
напіввиведення
(години)

35

27

9

Пацієнти
літнього
віку

Немає
значних відмінностей
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних із
кліренсом
креатиніну.

Гендерні
відмінності

Окремий
аналіз щодо
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не
існує доказів
того, що ці
гендерні
відмінності
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Левоцин-Н,
розчин для
інфузій,
призначають дорослим
для
лікування
таких
інфекційних
захворювань,
спричинених
чутливими до
левофлоксацину
мікроорганізмами,
як:

-
негоспітальна
пневмонія*;

-       ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин*;

-
гострий
пієлонефрит
та
ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів;

-
хронічний
бактеріальний
простатит;

-
легенева
форма
сибірської
виразки:
профілактика
після
контактів та
лікування.

* для
вищевказаних
інфекційних
захворювань
левофлоксацин
слід
призначати тільки
у разі, якщо
визнано
неефективним
або
недоцільним
застосування
інших антибактеріальних
засобів, які
зазвичай
призначають
для
лікування
цих інфекцій.

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
застосування
антибактеріальних
препаратів.

Протипоказання.

Левоцин-Н,
розчин для
інфузій, не
призначають
у таких
випадках:

-
підвищена
чутливість
до
левофлоксацину
або до інших
хінолонів,
або до
будь-якої з допоміжних
речовин
лікарського
засобу;

-
епілепсія;

-
скарги
на побічні
реакції з
боку
сухожиль після
попереднього
застосування
хінолонів;

-
дитячий
вік (до 18 років);

-
період
вагітності
та годування
груддю.

Особливі
заходи
безпеки.

Лише
для
одноразового
використання.
Невикористаний
лікарський
засіб слід утилізувати
відповідно
до місцевих
вимог.

Лікарський
засіб Левоцин-Н, розчин
для інфузій,
слід
використати
негайно
(протягом 3
годин) після
перфорації
гумової
прокладки,
щоб
запобігти
будь-якому бактеріальному
зараженню.
Під час
інфузії необхідності
у захисті від
світла немає.

Перед
введенням
лікарський
засіб слід візуально
перевіряти
на наявність
часток і знебарвлення.
Слід
використовувати
тільки
прозорий
розчин
зеленувато-жовтого
кольору без
окремих
часток.

Лікарський
засіб
Левоцин-Н,
розчин для
інфузій,
сумісний з такими
розчинами: 0,9 %
розчин натрію
хлориду, 5 %
розчин
глюкози, 2,5 %
розчин
Рінгера з
глюкозою, комбіновані
розчини для
парентерального
харчування
(амінокислоти,
глюкоза,
електроліти).

Інформацію
про
несумісність
див. у розділі
«Несумісність».

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
левофлоксацин.

Теофілін,
фенбуфен чи
подібні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

У
процесі
клінічного
дослідження
не було виявлено
фармакокінетичної
взаємодії левофлоксацину
з теофіліном.
Проте можливе
суттєве
зниження
судомного
порога при одночасному
застосуванні
хінолонів з
теофіліном,
нестероїдними
протизапальними
препаратами
та іншими
засобами, які
зменшують церебральний
судомний
поріг.
Концентрація
левофлоксацину
при
одночасному
застосуванні фенбуфену
була
приблизно на
13 % вищою, ніж при
прийомі лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
і циметидин статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.
Нирковий
кліренс левофлоксацину
знижується під
впливом циметидину
(на 24 %) та
пробенециду (на
34 %), оскільки
обидва
препарати
можуть
пригнічувати
ниркову
канальцеву
секрецію
левофлоксацину.
Однак при
дозах,
випробуваних
під час дослідження,
малоймовірно,
що
статистично
значущі
кінетичні
відмінності мають
клінічну
значущість.
Слід з
обережністю
застосовувати
левофлоксацин
одночасно з лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву
секрецію нирок,
такими як
пробенецид і
циметидин,
особливо
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Інша
інформація

У
клінічних
дослідженнях
не було
виявлено
клінічно
значущого
впливу на
фармакокінетику
левофлоксацину
при
одночасному
прийомі з
такими
лікарськими
засобами: карбонатом
кальцію,
дигоксином,
глібенкламідом,
ранітидином.

Вплив
левофлоксацину
на інші
лікарські
засоби.

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
при одночасному
застосуванні
з
левофлоксацином
подовжується
на 33 %.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
левофлоксацину
з
антагоністами
вітаміну К
(наприклад,
із варфарином)
повідомлялося
про подовження
протромбінового
часу (підвищення
міжнародного
нормалізованого
співвідношення
(МНВ)/зниження
протромбіну
за Квіком)
та/або
кровотечі,
які можуть
бути навіть
тяжкими. Тому
у пацієнтів,
які одночасно
отримують лікування
антагоністами
вітаміну К, слід
контролювати
показники
згортання крові
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QT

Левофлоксацин,
як і інші
фторхінолони,
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам,
які приймають
лікарські
засоби,
відомі своєю
здатністю подовжувати
інтервал QT
(наприклад,
протиаритмічні
засоби класу
ІА та ІІІ,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди,
нейролептики)
(див. розділ
«Особливості
застосування»
(Подовження
інтервалу QT)).

Інша
значуща
інформація

Фармакокінетичне
дослідження
показало, що
левофлоксацин
не впливає на
фармакокінетику
теофіліну (тестового
субстрату
для ферменту
CYP1A2), що
свідчить про
те, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
препарату
пацієнтам,
які мали
серйозні
побічні
реакції в
минулому при
використанні
хінолонів або
фторхінолонів
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Лікування
цих
пацієнтів
левофлоксацином
слід
починати
тільки за
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування і
після ретельної
оцінки
користі/ризику
(див. розділ
«Протипоказання»).

Ризики
резистентності

Метицилінрезистентний
золотистий
стафілокок (MRSA), дуже
імовірно, має
перехресну
резистентність
до
фторхінолонів,
у тому числі
до
левофлоксацину.
Тому
левофлоксацин
не
рекомендується
застосовувати
для лікування
відомих або
підозрюваних
MRSA-інфекцій, за
винятком
випадків, якщо
тільки
результати
лабораторних
досліджень
не
підтвердять
чутливості
до левофлоксацину (а
антибіотики,
які зазвичай
рекомендуються
для
лікування MRSA,
вважаються
не ефективними).

Резистентність
Escherichia coli,
найбільш
поширеного
збудника
інфекцій сечових
шляхів, до
фторхінолонів
варіює у різних
країнах
Європейського
Союзу. Під
час
призначення
левофлоксацину
лікарям слід
враховувати
місцеву поширеність
резистентності
Escherichia coli до
фторхінолонів.

Легенева
форма
сибірської
виразки

Клінічна
практика
базується на
дослідженнях
чутливості Bacillus
anthracis in vitro, а також
на
експериментальних
даних досліджень
на тваринах
разом з
обмеженими
даними
досліджень у
людини. Лікарі
повинні
керуватися
національними
та/або міжнародними
документами
щодо
лікування
сибірської
виразки.

Тривалі,
інвалідизуючі
і потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції

У
дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від віку та
наявних
факторів
ризику
повідомлялося
про тривалі
(протягом місяців
або років),
інвалідизуючі
та потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції, які
впливають на
різні, а
іноді на
декілька відразу,
системи
організму
(зокрема
опорно-рухову,
нервову
системи,
психіку та
органи чуття).
Застосування
левофлоксацину
слід негайно
припинити
після появи
перших ознак
або
симптомів
будь-якої
серйозної
побічної
реакції та
слід звернутися
за
консультацією
до лікаря.

Тривалість
введення

Рекомендована
тривалість
введення
становить не
менше 60 хв для 500
мг розчину
левофлоксацину
для інфузій.

Стосовно
офлоксацину
відомо, що
під час інфузії
можуть
відзначатися
тахікардія
та тимчасове
зниження
артеріального
тиску. У
рідкісних
випадках
внаслідок
сильного зниження
артеріального
тиску може
статися
циркуляторний
колапс. Якщо
під час
введення
левофлоксацину
(l-ізомеру
офлоксацину)
спостерігається
виражене
зниження
артеріального
тиску, введення
інфузії слід
негайно
припинити.

Тендиніт
та розриви
сухожиль

Тендиніт
та розриви
сухожилля (зокрема,
але не
обмежуючись
ахілловим
сухожиллям),
іноді
двосторонні,
можуть
виникати вже
протягом 48
годин після
початку
лікування
хінолонами
та
фторхінолонами,
причому
повідомлялося
про випадки
їх виникнення
навіть через
кілька
місяців після
припинення
лікування.
Ризик
розвитку
тендиніту та
розриву сухожилля
збільшується
у пацієнтів
літнього віку,
пацієнтів з
порушенням
функції
нирок,
пацієнтів після
трансплантації
цілісних
органів, у пацієнтів,
які
отримували
добові дози 1000
мг левофлоксацину,
та які
лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Тому слід
уникати
одночасного
застосування
кортикостероїдів.

При
перших
ознаках
тендиніту
(наприклад, болючий
набряк,
запалення)
лікування левофлоксацином
слід
припинити та
розглянути можливість
альтернативного
лікування.
Уражену
кінцівку(-и)
слід лікувати
належним
чином
(наприклад,
іммобілізація).
Кортикостероїди
не слід
застосовувати
у разі
виникнення
ознак
тендинопатії.

Міоклонус

Повідомлялося
про випадки
міоклонусу у
пацієнтів,
які
застосовували
левофлоксацин
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Ризик розвитку
міоклонусу
підвищується
у пацієнтів
літнього
віку та у
пацієнтів з
нирковою
недостатністю,
якщо дозу
левофлоксацину
не
відкориговано
відповідно
до кліренсу
креатиніну.
Левофлоксацин
слід негайно відмінити
при першій
появі
міоклонусу
та розпочати
відповідне
лікування.

Захворювання,
спричинені
Clostridium difficile

Діарея,
особливо у
тяжких
випадках,
персистуюча
та/або геморагічна,
що виникає
під час або
після лікування
левофлоксацином
(іноді через
кілька тижнів
після
лікування),
може бути
симптомом
хвороби,
спричиненої Clostridium difficile (CDAD). Ступінь
тяжкості CDAD може варіюватися
від легкої
форми до
найтяжчої
(загрозливої
для життя)
форми –
псевдомембранозного
коліту (див.
розділ
«Побічні
реакції»). Тому
важливо враховувати
даний
діагноз у
хворих, у
яких
розвивається
тяжка діарея
під час або
після
лікування
левофлоксацином.
Якщо
виникають
підозри або
підтвердженя
CDAD, лікування
левофлоксацином
необхідно негайно
припинити та
розпочати
відповідне лікування.
У таких
випадках
протипоказані
лікарські
засоби, що
пригнічують
перистальтику
кишечника.

Пацієнти,
схильні до
судом

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
спричиняти
судоми.
Левофлоксацин
протипоказаний
пацієнтам з діагностованою
епілепсією (див.
розділ
«Протипоказання»),
як і інші
хінолони, його
слід
застосовувати
з
надзвичайною
обережністю
пацієнтам
схильним до епілептичних
нападів, або
при
одночасному
прийомі
лікарських засобів,
що знижують
судомний
поріг, такими
як, наприклад,
теофілін
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У випадку появи
нападів
судом (див.
розділ
«Побічні
реакції») лікування
левофлоксацином
слід припинити.

Пацієнти
з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти з
латентним або
наявним дефіцитом
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть бути
схильними до
гемолітичних
реакцій при лікуванні
хінолонами, тому
під час
лікування
таких
пацієнтів
левофлоксацином
слід
ретельно
контролювати
можливе
виникнення
гемолізу.

Пацієнти
із
порушеннями
функції
нирок

Оскільки
левофлоксацин
виводиться
переважно
нирками,
потрібна
корекція
дози для хворих
із порушеннями
функції
нирок (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
гіперчутливості

Левофлоксацин
може
спричиняти тяжкі,
потенційно
небезпечні
для життя реакції
гіперчутливості
(наприклад,
ангіоневротичний
набряк аж до анафілактичного
шоку), іноді після
застосування
першої дози
(див. розділ «Побічні
реакції»). У цьому
випадку
пацієнтам
слід негайно
припинити
лікування та звернутися
до лікаря або
викликати
швидку
допомогу для
організації
відповідних
невідкладних
заходів.

Тяжкі
шкірні
реакції

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомлялося
про
тяжкі шкірні
реакції, спричинені
лікарськими
засобами (SCAR), включаючи
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН: також
відомий як
синдром
Лайєлла),
синдром Стівенса −
Джонсона (ССД), гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(ГГЕП) та
індуковану
лікарськими
засобами
еозинофілію
з системними
симптомами (DRESS), які
можуть
загрожувати
життю або
бути летальними
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Під час
призначення
лікарського
засобу пацієнтів
слід
проінформувати
про ознаки та
симптоми
тяжких
шкірних
реакцій та
ретельно
спостерігати
за їх станом. У
разі
виникнення
пов’язаних
із зазначеними
реакціями
проявів та
симптомів, слід
негайно
припинити
застосування
левофлоксацину
та
розглянути
можливість
призначення
альтернативного
лікування. Якщо
у пацієнта
виникли тяжкі
шкірні
реакції,
такі як ССД,
ТЕН, ГГЕП
або DRESS-реакція, лікування
левофлоксацином
не можна поновлювати
в жодному
разі.

Коливання
рівня
глюкози у
крові

Як
і при
застосуванні
інших
хінолонів,
повідомлялося
про
коливання
рівня
глюкози у крові,
включаючи
випадки
гіперглікемії
та
гіпоглікемії,
які
частіше
спостерігалися
у пацієнтів літнього
віку та, як
правило, у
пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, які одночасно
отримували гіпоглікемічні
пероральні
засоби
(наприклад,
глібенкламід)
або інсулін.
Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемічної
коми.
Рекомендується
ретельний контроль
рівня
глюкози в
крові у
пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Застосування
лікарського
засобу
Левоцин-Н
слід негайно
припинити і
розглянути
можливість
альтернативного
лікування
антибіотиками,
що не містять
фторхінолонів,
після появи
перших ознак відхилення
норми рівня
глюкози в
крові.

Профілактика
фотосенсибілізації

Під
час
застосування
левофлоксацину
повідомлялося
про випадки
фотосенсибілізації
(див. розділ «Побічні
реакції»).
Для
запобігання
фотосенсибілізації
пацієнтам
рекомендується
під час
лікування та
протягом 48
годин після
його
закінчення уникати
надмірного
впливу
сонячного
або штучного
ультрафіолетового
випромінювання
(наприклад,
ламп для
засмаги,
солярію).

Пацієнти,
які
отримували
антагоністи
вітаміну К

Через
можливе
підвищення
показників
згортання
крові (ПЧ/міжнародне
нормалізоване
співвідношення)
і/або
кровотечі у
пацієнтів,
які приймали
левофлоксацин
у поєднанні з
антагоністом
вітаміну К
(наприклад,
із варфарином),
слід
контролювати
показники
згортання крові,
якщо ці
лікарські
засоби
застосовуються
одночасно (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Психотичні
реакції

Зафіксовано
психотичні
реакції у
пацієнтів,
які приймали
хінолони,
включаючи
левофлоксацин.
У дуже
рідкісних
випадках
вони прогресували
до
суїцидальних
думок та самодеструктивної
поведінки,
іноді лише після
прийому
єдиної дози
левофлоксацину
(див. розділ «Побічні
реакції»). У випадку,
якщо у
пацієнта
виникають ці
реакції,
прийом
левофлоксацину
слід негайно припинити
при перших
ознаках або
симптомах, звернутись
до лікаря, розглянути
альтернативне
лікування антибіотиками,
що не
містять
фторхінолонів та
вжити
відповідних
заходів. Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
левофлоксацин
пацієнтам із
психотичними
розладами чи
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT

Слід
з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам з
відомими
факторами ризику
подовження
інтервалу QT:

–
вроджений
синдром
подовження
інтервалу QT;

–
одночасне
застосування
лікарських
засобів,
відомих
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(наприклад,
протиаритмічні
засоби класу
ІА та ІІІ,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди,
нейролептики);

–
нескоригований
електролітний
дисбаланс
(наприклад,
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

– серцеві
захворювання
(наприклад,
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку та жінки, можуть
мати більш підвищену
чутливість
до
препаратів,
що подовжують
інтервал QT, тому
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
слід з
обережністю
застосовувати
у цих групах
пацієнтів
(див. розділи
«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій», «Спосіб
застосування
та дози» (Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку),
«Передозування»
та «Побічні
реакції»).

Периферична
нейропатія

У
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки сенсорної
або
сенсомоторної
полінейропатії,
що
призводить
до парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості. Пацієнтам,
які
лікуються
лікарським
засобом
Левоцин-Н, при
виникненні
симптомів
нейропатії,
таких як
біль, печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість, перед
продовженням
лікування необхідно
поінформувати
свого лікаря,
аби
запобігти
розвитку
потенційно
необоротного
стану (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Гепатобіліарні
порушення

При
прийомі
левофлоксацину
повідомляли про
випадки некрозу
печінки, аж
до
печінкової
недостатності,
що загрожує
життю, особливо
у пацієнтів з
тяжкими супутніми
захворюваннями,
наприклад,
сепсис (див.
розділ «Побічні
реакції»). Пацієнтам
слід
порекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо виникають
такі прояви
та симптоми
хвороби
печінки, як
анорексія,
жовтяниця,
потемніння
сечі, свербіж
чи біль при
натисканні
на живіт.

Загострення
міастенії
гравіс

Фторхінолони,
у тому числі
левофлоксацин,
можуть
спричинити
нервово-м’язову
блокаду і
призводять
до загострення
м’язової
слабкості у
пацієнтів із
міастенією
гравіс.
Серйозні
побічні
реакції,
встановлені
у
постмаркетинговому
періоді, у
тому числі
летальні
випадки і
потреба в
респіраторній
підтримці,
пов’язані з
використанням
фторхінолонів
у хворих з
міастенією
гравіс.
Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам із
міастенією
гравіс в
анамнезі.

Порушення
зору

У
разі
виникнення
порушень
зору або
інших побічних
ефектів з
боку органів
зору слід
негайно
звернутися
до окуліста
(див. розділи
«Здатність
впливати на
швидкість реакції
при керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»
та «Побічні
реакції»).

Суперінфекція

Застосування
левофлоксацину,
особливо протягом
тривалого
часу, може
призводити до
надмірного
зростання
нечутливих
до дії препарату
мікроорганізмів.
У разі
виникнення
суперінфекції
слід вжити
відповідних
заходів.

Вплив
на
результати
лабораторних
досліджень

Під
час
лікування
левофлоксацином
у пацієнтів
можуть
спостерігатися
хибно-позитивні
результати
тестів на
наявність опіатів
у сечі. У разі
необхідності
позитивні
результати слід
підтвердити
за допомогою
більш специфічних
методів.

Левофлоксацин
може
пригнічувати
ріст Mycobacterium tuberculosis, що може
призвести до хибно-негативних
результатів
у
бактеріологічній
діагностиці
туберкульозу.

Аневризма,
дисекція
аорти та регургітація/недостатність
серцевого клапана

Епідеміологічні
дослідження
повідомляють
про
підвищений
ризик розвитку
аневризми та
дисекції
аорти, особливо
у пацієнтів
літнього
віку, а
також про
регургітацію
аортального
та
мітрального
клапанів після
застосування
фторхінолонів.
Повідомлялось
про випадки
аневризми та
дисекції
аорти, іноді
ускладнені
розривом (включаючи
летальні
випадки), та
про
регургітацію/недостатність
будь-якого з
клапанів
серця у пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Отже,
фторхінолони
слід
застосовувати
лише після
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик
та після
розгляду
інших терапевтичних
варіантів
лікування
пацієнтів із
позитивним
сімейним
анамнезом
аневризми чи вродженою
вадою
серцевих
клапанів,
або у пацієнтів
з існуючим
діагнозом
аневризми
та/або дисекції
аорти, або захворюванням
серцевого
клапану, або
за наявності
інших
факторів
ризику або
сприятливих
умов:

-
як
і для
аневризми та
дисекції
аорти, так
і при регургітації/недостатності
серцевого клапана
(наприклад, порушення
сполучної
тканини, такі
як синдром
Марфана або синдром
Елерса-Данлоса,
синдром
Тернера,
хвороба
Бехчета,
гіпертонія,
ревматоїдний
артрит) або
додатково;

-
при
аневризмі та
дисекції
аорти
(наприклад,
судинні
розлади, такі
як артеріїт
Такаясу або
гігантоклітинний
артеріїт, або
відомий атеросклероз,
або синдром
Шегрена) або
додатково;

-
при
регургітації/недостатності
серцевого
клапана
(наприклад,
інфекційний ендокардит).

Ризик
аневризми і
дисекції
аорти та їх
розрив може
бути підвищений
у пацієнтів,
які
одночасно
отримують
системні
кортикостероїди.

У разі появи
раптового
болю у
животі, грудях
або спині
пацієнтам
слід негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
допомоги.

Пацієнтам
слід
рекомендувати
негайно звертатися
за медичною
допомогою у
разі гострої
задишки,
нового
нападу серцебиття
або розвитку
набряку
живота, або
нижніх
кінцівок.

Гострий
панкреатит

У
пацієнтів,
які
приймають
левофлоксацин,
може
спостерігатися
гострий
панкреатит. Пацієнтів
слід
інформувати
про характерні
симптоми
гострого
панкреатиту.
Пацієнти, які
відчувають
нудоту,
нездужання,
дискомфорт у
животі,
гострий біль
у животі або
блювання,
повинні бути
негайно
обстежені лікарем.
При підозрі
на гострий
панкреатит прийом
левофлоксацину
слід
припинити, у
разі
підтвердження
діагнозу не
слід
поновлювати
прийом
левофлоксацину.
Слід
дотримуватися
обережності
у пацієнтів з
панкреатитом
в анамнезі
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Порушення
з боку крові

Під
час
лікування
левофлоксацином
може розвинутися
недостатність
кісткового
мозку,
включаючи
лейкопенію,
нейтропенію,
панцитопенію,
гемолітичну
анемію,
тромбоцитопенію,
апластичну
анемію або
агранулоцитоз
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
При підозрі
на будь-яке з
цих порушень
слід контролювати
результати
аналізу
крові. У разі виявлення
відхилень
від норми слід
розглянути
питання щодо
припинення лікування
левофлоксацином.

Натрій.

Цей
лікарський
засіб
містить 7,7 ммоль (177,1 мг)
натрію на 50 мл
розчину та 15,4 ммоль (354,2 мг)
натрію на 100 мл
розчину. Це
потрібно
враховувати
пацієнтам,
які
дотримуються
дієти з
контролем вмісту
натрію та у
випадках,
коли
вимагається
обмеження
споживання
води.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Кількість
досліджень
застосування
левофлоксацину
у період
вагітності
обмежена. Дослідження
на тваринах
не вказують
на прямий або
непрямий
шкідливий
вплив щодо
репродуктивної
токсичності.
Однак через
відсутність
досліджень
дії на
організм
людини та на
основі
експериментальних
даних, які
вказують на
ризик
пошкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
левофлоксацин
не можна
призначати
вагітним
(див. розділ
«Протипоказання»).

Період
годування
груддю.

Левофлоксацин
протипоказаний
жінкам, які
годують
груддю.
Недостатньо
інформації про
екскрецію
левофлоксацину
у грудне молоко,
хоча інші
фторхінолони
проникають у
грудне
молоко. Через
відсутність
досліджень
дії на
організм
людини та на
основі експериментальних
даних, які
вказують на ризик
пошкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
левофлоксацин
не можна
призначати
жінкам, які
годують
груддю (див.
розділ
«Протипоказання»).

Фертильність.

Левофлоксацин
не спричиняє
погіршення фертильності
або
репродуктивної
функції у
тварин.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Деякі
небажані
ефекти
(наприклад,
запаморочення/вертиго,
сонливість,
порушення
зору) можуть
порушувати
здатність
пацієнта до
концентрації
уваги і
реакції, а,
отже, можуть
становити
ризик у
ситуаціях,
коли ця здатність
має особливе
значення
(наприклад, керування
автомобілем
або робота з
механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб Левоцин-Н,
розчин для
інфузій, слід
вводити повільно
шляхом
внутрішньовенної
інфузії 1-2
рази на добу.
Дозування
залежить від
типу і
тяжкості інфекції
та
чутливості
імовірного
збудника інфекції.
Можна
перейти від
початкового
внутрішньовенного
застосування
левофлоксацину
до
відповідного
перорального
прийому
відповідно
до
інструкції
для медичного
застосування
лікарського
засобу у формі
таблеток,
виходячи зі
стану
пацієнта. З урахуванням
біологічної
еквівалентності
пероральної
та
парентеральної
форм можливе
однакове
дозування.

Дозування

Таблиця 3

Дозування для
лікування
дорослих з
нормальною
функцією
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хв,
зазвичай
рекомендують
такі
дози
препарату:

Показання

Кількість
введень на
добу

(відповідно
до тяжкості)

Загальна
тривалість
лікування 1

Негоспітальна
пневмонія

500 мг 1-2
рази на добу

7-14
днів

Гострий
пієлонефрит

500 мг 1
раз на добу

7-10
днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

500 мг 1
раз на добу

7-14
днів

Хронічний
бактеріальний
простатит

500 мг 1
раз на добу

28 днів

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких
тканин

500 мг 1-2
рази на добу

7-14
днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500 мг 1 раз
на добу

8
тижнів

1 Тривалість лікування
включає
внутрішньовенний
та пероральний
прийоми. Час
переходу від
внутрішньовенного
застосування
до перорального
прийому
залежить від
клінічної
картини, але
зазвичай
триває від 2
до 4 днів.

Особливі
групи
пацієнтів

Таблиця 4

Дозування
для дорослих
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок, у
яких кліренс
креатиніну
становить ≤ 50 мл/хв

Кліренс
креатиніну,
мл/хв

Режим
дозування
(залежно від
тяжкості
інфекції та
нозологічної
форми)

50-20

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

перша доза - 250
мг,

наступні -

125 мг/24 години

перша доза - 500
мг,

наступні -

250 мг/24 години

перша доза - 500
мг,

наступні -

250 мг/12 годин

19-10

перша доза - 250
мг,

наступні -

125 мг/48 годин

перша доза - 500
мг,

наступні -

125 мг/24 години

перша доза - 500
мг,

наступні -

125 мг/12 годин

<10
(а
також  при
гемодіалізі
та ХАПД1)

перша доза - 250
мг,

наступні -

125 мг/48 годин

перша доза - 500
мг,

наступні -

125 мг/24 години

перша доза - 500
мг,

наступні -

125 мг/24 години

1 Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу (ХАПД)
додаткові
дози не
потрібні.

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.

Корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
в печінці та
виводиться
здебільшого
нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку.

Окрім
контролю
ниркової
функції,
немає
потреби в
корекції
дози у хворих
літнього
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»
(Тендиніт та
розриви
сухожиль;
Подовження інтервалу
QT).

Спосіб
застосування

Розчин для
внутрішньовенного
введення вводять
внутрішньовенно
повільно шляхом
краплинної
інфузії 1-2
рази на добу. Тривалість
інфузії
препарату
Левоцин-Н
становить не менше
60 хвилин
для
дозування 500 мг
(див. також
розділ
«Особливості
застосування»).

Для
отримання
інформації
про
несумісність
препарату
Левоцин-Н з
іншими
інфузійними
розчинами
див. розділ
«Несумісність»,
а щодо
сумісності
див. розділ
«Особливі
заходи
безпеки».

Діти.

Препарат
протипоказаний
дітям (віком
до 18 років), оскільки
не виключене
ушкодження
суглобового
хряща.

Передозування.

Симптоми:
запаморочення,
порушення/сплутаність
свідомості,
судомні
напади,
тремор,
подовження
інтервалу QT
чи посилення
проявів
інших побічних
реакцій. Вплив
на ЦНС,
включаючи
сплутаність
свідомості,
судоми,
міоклонус,
галюцинації
та тремор,
спостерігався
у
постреєстраційному
періоді. У
разі
передозування
необхідно
проводити
ретельне
спостереження
за пацієнтом,
включаючи
ЕКГ.

Лікування
-
симптоматичне.
Специфічних
антидотів не існує.
Гемодіаліз, у
тому числі
перитонеальний
діаліз або
ХАПД, не є
ефективним
для виведення
левофлоксацину
з організму.

Побічні
реакції.

Наведена
нижче
інформація
базується на
даних
клінічних
досліджень, у
яких взяли
участь понад
8300 пацієнтів
та на
великому
післяреєстраційному
досвіді.

Частота у
даній
таблиці
визначається
за такою
класифікацією:
дуже часто (≥1/10),
часто (≥1/100, <1/10),
нечасто (≥1/1000, <1/100),
рідко (≥1/10000, <1/1000),
дуже рідко (<1/10000),
невідомо (частоту
не можна
оцінити на
основі
доступних
даних).

У рамках
кожної
частоти
побічні
реакції наведено
у порядку
зменшення
ступеня тяжкості
проявів.

Клас
системи
органів

Часто

(≥1/100,
<1/10)

Нечасто
(≥1/1000, <1/100)

Рідко

(≥1/10000, <1/1000)

Невідомо

(частоту
не можна
оцінити на
основі
доступних
даних)

Інфекції та
інвазії

грибкові
інфекції,
включаючи
інфекції, спричинені
грибками
роду Candida;

резистентність
патогенних
мікроорганізмів

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

лейкопенія,
еозинофілія

тромбоцитопенія,
нейтропенія

недостатність
кісткового
мозку,
включаючи
апластичну
анемію, панцитопенію,

агранулоцитоз,
гемолітичну
анемію

З боку
імунної
системи

ангіоневротичний
набряк,

підвищена
чутливість (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

анафілактичний
шок1,

анафілактоїдний
шок1

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
ендокринної
системи

синдром
неадекватної
секреції
антидіуретичного
гормону
(СНСАДГ)

З боку
метаболізму
та
харчування

анорексія

гіпоглікемія,
особливо у
пацієнтів,
хворих на цукровий
діабет,
гіпоглікемічна
кома (див. розділ
«Особливості
застосування»)

гіперглікемія,

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
психіки*

безсоння

тривожність,

сплутаність
свідомості,
нервозність

психотичні
реакції
(наприклад,
із галюцинаціями,
параноєю),

депресія,

ажитація,

незвичні
сновидіння,

нічні жахи, делірій

психотичні
реакції із
самодеструктивною
поведінкою,
включаючи
суїцидальну
спрямованість
мислення чи
дій (див. розділ
«Особливості
застосування»),
манія

З боку
нервової
системи*

запаморочення,

головний
біль

сонливість,

тремор,

дисгевзія

судоми (див.
розділ
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»),

парестезія,

порушення
пам’яті

периферична
сенсорна
або
сенсомоторна
нейропатія (див.
розділ
«Особливості
застосування»);

паросмія
(порушення
нюху), у тому
числі аносмія
(втрата нюху);

дискінезія,

екстрапірамідні
розлади,

агевзія,

синкопе,

доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія,
міоклонус, невралгія

З боку
органів
зору*

порушення
зору, такі як
затуманення
зору (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

транзиторна
втрата зору (див.
розділ
«Особливості
застосування»),

увеїт

З боку
органів
слуху та
вушного
лабіринту*

вертиго

дзвін у
вухах

втрата
слуху,
порушення
слуху

З боку
серця**

тахікардія,

серцебиття

шлуночкова
тахікардія,
що може
призвести до
зупинки
серця;

шлуночкова
аритмія і
піруетна
тахікардія
(зафіксовано
переважно у
пацієнтів
із факторами
ризику
подовження
інтервалу QT),
подовжений
інтервал QT на
електрокардіограмі
(див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Передозування»)

З боку
судин**

стосується
лише
ін’єкційної
форми:

флебіт

артеріальна
гіпотензія

З
боку
дихальної
системи

диспное

бронхоспазм,

алергічний
пневмоніт

З боку
шлунково-кишкового
тракту

діарея,

блювання,

нудота

біль у
животі,

диспепсія,

метеоризм,

запор

діарея
геморагічна,
що у дуже
рідкісних
випадках
може
свідчити
про
ентероколіт,
у тому числі
псевдомембранозний
коліт (див.
розділ
«Особливості
застосування»),

панкреатит
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

З
боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів

підвищення
рівня показників
печінкових
ензимів
(АЛТ/АСТ, лужна
фосфатаза,
ГГТ)

підвищення
рівня білірубіну
в крові

жовтяниця
та тяжкі
ураження
печінки,
включаючи
випадки
летальної
гострої печінкової
недостатності,
особливо у
пацієнтів з
тяжкими
супутніми
захворюваннями
(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

гепатит

З боку шкіри
та підшкірних
тканин2

екзантема,

свербіж,

кропив’янка,

гіпергідроз
(підвищене
потовиділення)

реакція
на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS-синдром)
(див.
розділ
«Особливості
застосування»); стійка
медикаментозна
екзантема

токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса -
Джонсона,
мультиформна
еритема, реакції
фоточутливості
(див.
розділ
«Особливості
застосування»);

лейкоцитокластичний
васкуліт, стоматит,
гіперпігментація
шкіри, гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(ГГЕП) (див. розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
скелетно-м’язової
та
сполучної
тканин*

артралгія,

міалгія

пошкодження
сухожилля

(див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»), у тому числі
тендиніт
(наприклад,
ахіллового
сухожилля);

мʼязова
слабкість,
що може мати
особливе значення
для хворих
із
міастенією

(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

гострий
некроз
скелетних
м’язів (рабдоміоліз),

розрив
сухожилля
(наприклад,
ахіллового
сухожилля)

(див.
розділи
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»);

розрив
зв’язок,

розрив
м’язів,

артрит

З боку нирок
та сечовивідних
шляхів

підвищення рівня
креатиніну
в сироватці крові

гостра
ниркова недостатність
(наприклад, при
інтерстиціальному
нефриті)

Загальні
порушення
та стани у
місці введення*

стосується
лише

ін’єкційної
форми:

реакції
у

місці
інфузії
(біль,
почервоніння)

астенія

пірексія (гарячка)

біль
(у тому числі
біль у спині,
грудях та кінцівках)

1 Анафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
можуть іноді
виникати
навіть після
першої дози.

2 Шкірно-слизові
реакції
можуть іноді
виникати
навіть після
першої дози.

* У
дуже
рідкісних
випадках, що
пов’язані із
застосуванням
хінолонів та
фторхінолонів,
повідомлялося
про тривалі (протягом місяців або
років),
інвалідизуючі та
потенційно
незворотні
серйозні побічні реакції на
лікарські
засоби, що
зачіпають
кілька, іноді
множинні,
класи систем
органів та
органів
чуття
(включаючи
такі побічні
реакції,
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення
ходи, невропатії
з супутньою
парестезією
та невралгією, втома,
психіатричні
симптоми
(включаючи порушення
сну,
тривожність,
панічні
атаки, депресію
та
суїцидальні
думки),
порушення пам'яті
та
концентрації
уваги, а
також
порушення слуху,
зору, смаку
та нюху), у
деяких
випадках незалежно
від раніше
існуючих
факторів ризику
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

**У
пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони,
повідомлялося
про випадки
аневризми та
дисекції
аорти, інколи
ускладнені
розривом
(включаючи
летальні
випадки), та
регургітації/недостатності
будь-якого з
клапанів серця
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Інші
побічні
реакції,
пов’язані із
введенням
фторхінолонів:
напади
порфірії у
хворих на
порфірію.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3
роки.

Термін
придатності
після
першого
відкриття
флакона

Левоцин-Н
для інфузій
слід
застосовувати
негайно після
перфорації
гумової
прокладки у
ковпачку
(протягом 3-х
годин) для
профілактики
будь-якого
бактеріального
забруднення.

Невикористаний
вміст
флакона слід
знищити, його
не можна
зберігати
для
подальшого застосування.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С. Зберігати у
недоступному
для дітей
місці. Не
заморожувати.

Несумісність.

Розчин
для інфузій
Левоцин-Н не
слід змішувати
з гепарином
або лужними
розчинами (наприклад,
із
гідрокарбонатом
натрію).
Перелік
розчинів, які
є сумісними з
препаратом, див.
у розділі
«Особливі
заходи
безпеки».

Упаковка.

По 100 мл
або 150 мл у
флаконі; по 1
флакону у пачці або
по 10 флаконів
у коробці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

ВІОСЕР С.А.
ПАРЕНТЕРАЛ
СОЛЮШНС
ІНДАСТРІ.

ТОВ
«ФАРМАСЕЛ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його діяльності.

9-й км
Національної
Дороги
Трикала-Лариса,
Таксіархіс
Трикала, 42100,
Греція.

Україна, 07408,
Київська
обл.,
Броварський
р-н, с. Квітневе,
вул.
Прорізна, 3.