ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського
засобу

ЛЕВОААР

(LEVOAAR)

Cклад:

діюча речовина: левофлоксацин;

1 таблетка
містить левофлоксацину 250 мг або 500 мг у вигляді левофлоксацину гемігідрату;

допоміжні речовини: крохмаль кукурудзяний, натрію кроскармелоза,
целюлоза мікрокристалічна, очищений тальк, кремнію діоксид
колоїдний безводний, натрію крохмальгліколят (тип А),
магнію стеарат, Opadry Yellow.

Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості:

таблетки по 250 мг: світло-жовтого кольору, круглі, двоопуклі, вкриті
плівковою оболонкою таблетки, гладенькі з обох сторін;

таблетки по 500 мг: світло-жовтого кольору, продовгуваті, вкриті плівковою
оболонкою таблетки, з рискою на одній стороні та гладенькі з іншої.

Фармакотерапевтична група.

Антибактеріальні
засоби групи хінолонів. Фторхінолони.

Код АТХ J01MA12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин – це синтетичний
антибактеріальний засіб із групи фторхінолонів, S(-) енантіомер рацемічної суміші лікарського засобу офлоксацину.

Механізм дії. Левофлоксацин як антибактеріальний препарат із
групи фторхінолонів діє на комплекс ДНК-гірази та топоізомеразу ІV.

Співвідношення
фармакокінетика/фармакодинаміка. Ступінь бактеріальної активності левофлоксацину
залежить від співвідношення максимальної концентрації у сироватці крові (Сmax) або площі під фармакокінетичною
кривою (АUC) та мінімальної інгібуючої (пригнічувальної) концентрації (МІК (МПК)).

Механізм
резистентності. Основний механізм резистентності є наслідком
мутації у генах

gyr-A. In vitro існує
перехресна резистентність між левофлоксацином та
іншими фторхінолонами. Завдяки механізму дії зазвичай
не існує перехресної резистентності між левофлоксацином
та іншими класами антибактеріальних засобів.

Контрольні точки

Рекомендовані Європейським комітетом з тестування антимікробної чутливості
(EUCAST) граничні значення МІК левофлоксацину, що
відділяють чутливі мікроорганізми від організмів проміжно
чутливих (помірно резистентних) та проміжно чутливі
від резистентних організмів, представлені у таблиці 1 тестування МІК (мг/л).

Таблиця 1

Клінічні граничні значення МІК левофлоксацину

Збудник

Чутливий

Резистентний

Enterobacteriacae

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Pseudomonas spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Acinetobacter spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

Staphylococcus spp.

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

S. pneumoniae1

≤ 2 мг/л

> 2 мг/л

Streptococcus A, B, C, G

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

H. influenzae2,3,

≤ 1 мг/л

> 1 мг/л

M. catarrhalis3

≤ 1 мг/л

> 1 мг/л

Межові значення, не пов’язані з видами4

≤ 1 мг/л

> 2 мг/л

1 Граничні значення стосуються терапії високих доз.

2 Можливий низький рівень резистентності
(МІК левофлоксацину 0,12-0,5 мг/л), але не існує
доказів, що він має клінічне значення для H. Influenza.

3Штами з величинами МІК, вищими від граничного значення між чутливими та проміжно чутливими (помірно резистентними) штамами, є дуже
рідкісними або про них ще не повідомлялося. Тести на ідентифікацію та
протимікробну чутливість на будь-якому такому ізоляті слід повторити і, якщо
результат буде підтверджено, надіслати ізолят до уповноваженої лабораторії.

Граничні
значення МІК, не пов’язані з видами, були визначені переважно за даними
фармакокінетики/фармакодинаміки та не залежать від
розподілу МІК певних видів. Граничні значення МІК використовуються лише для
видів, яким не було визначено конкретне для виду межове значення, та не
використовуються для видів, де не рекомендується тестування на чутливість або
для яких існує недостатньо доказів щодо сумнівних видів (Enterococcus, Neisseria, грамнегативні
анаероби).

4Граничні значення пероральних доз від 500 мг одноразово до 500 мг х 2 рази
на добу і внутрішньовенних доз від 500 мг одноразово до 500 мг х 2 рази на
добу.

Поширеність
резистентності може варіювати географічно та з часом для вибраних видів, бажано
отримати локальну інформацію про резистентність, особливо при лікуванні тяжких
інфекцій. При необхідності слід звернутися за порадою до спеціаліста, коли
місцева поширеність резистентності є такою, що корисність агента щонайменше при
деяких типах інфекцій є сумнівною.

Зазвичай чутливі види

Аеробні
грампозитивні бактерії

Bacillus anthracis, Staphylococcus
aureus methicillin-susceptible, Staphylococcus
saprophyticus, Streptococci,
group C and G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumonia, Streptococcus pyogenes

Аеробні
грамнегативні бактерії

Eikenella corrodens, Haemophilus
influenza, Haemophilus
para-influenzae, Klebsiella
oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri

Анаеробні
бактерії

Peptostreptococcus

Інші

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila
psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum

Види, для яких набута
(вторинна) резистентність може бути проблематичною

Аеробні
грампозитивні бактерії

Enterococcus faecalis, Staphylococcus
aureus methicillin-resistant*

Coagulase negative Staphylococcus
spp

Аеробні
грамнегативні бактерії

Acinetobacter baumannii,
Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella pneumonia, Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii

Pseudomonas aeruginosa,
Serratia marcescens

Анаеробні
бактерії

Bacteroides fragilis

Суттєво резистентні штами

Аеробні
грампозитивні бактерії

Enterococcus faecium

* Механізм резистентності Staphylococcus aureus, імовірно, має корезистентність до фторхінолонів,
включаючи левофлоксацин.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Левофлоксацин при пероральному прийомі швидко
та майже повністю всмоктується, при цьому пікові концентрації у плазмі крові
досягаються протягом 1-2 години. Абсолютна біодоступність
становить приблизно 99-100 %.

Їжа майже не
впливає на всмоктування левофлоксацину.

Рівноважний стан досягається протягом 48 годин при режимі дозування 500
мг 1-2 рази на добу.

Розподіл.

Приблизно 30-40
% левофлоксацину зв’язується з протеїном сироватки
крові. Середній об’єм розподілу левофлоксацину
становить близько 100 л після одноразового і повторного введення дози 500 мг,
що вказує на його широке поширення у тканинах організму.

Проникнення у тканини та рідини організму.

Левофлоксацин має здатність
проникати до слизової оболонки бронхів, рідини епітеліальної вистилки, альвеолярних макрофагів, тканин легенів, шкіри
(вмісту пухирів), тканин передміхурової залози та сечі. Однак левофлоксацин погано проникає у
цереброспінальну рідину.

Біотрансформація.

Левофлоксацин метаболізується
дуже незначною мірою, метаболітами є дисметил-левофлоксацин
та левофлоксацин N-оксид. Ці метаболіти становлять
менше 5 % кількості препарату, що виділяється з сечею. Левофлоксацин
є стереохімічно стабільним та не підлягає інверсії хіральної структури.

Виведення.

Після
перорального та внутрішньовенного введення левофлоксацин
виводиться з плазми крові відносно повільно (період напіввиведення
становить 6-8 годин). Виведення здійснюється зазвичай нирками (понад 85 %
введеної дози). Середній виражений
загальний кліренс левофлоксацину після введення
однієї дози 500 мг становив

175 ± 29,2 мл/хв. Немає суттєвої різниці щодо фармакокінетики левофлоксацину
після внутрішньовенного та перорального введення, що свідчить про
взаємозамінність цих шляхів (перорального та внутрішньовенного).

Лінійність.

Левофлоксацин має лінійну фармакокінетику у діапазоні доз від 50 до 1000 мг.

Пацієнти з
нирковою недостатністю.

На
фармакокінетику левофлоксацину впливає ниркова
недостатність. При зниженні функції нирок знижується ниркове виведення та
кліренс, а періоди напіввиведення збільшуються, як
видно з наведеної нижче таблиці 2:

Таблиця 2

Кліренс креатиніну
(мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий кліренс (мл/хв)

13

26

57

Період напіввиведення
(години)

35

27

9

Пацієнти
літнього віку.

Немає значних
відмінностей у фармакокінетиці левофлоксацину у
молодих пацієнтів та пацієнтів літнього віку, крім відмінностей, пов’язаних із
кліренсом креатиніну.

Статеві
відмінності.

Окремий аналіз
щодо пацієнтів жіночої та чоловічої статі продемонстрував незначні відмінності
у фармакокінетиці левофлоксацину залежно від статі.
Не існує доказів того, що ці статеві відмінності є клінічно значущими.

Клінічні характеристики.

Показання.

Препарат
призначати дорослим для лікування таких інфекцій:

- Гострий бактеріальний синусит.

- Загострення хронічного обструктивного захворювання легень, включаючи
бронхіт.

-  Негоспітальна
пневмонія.

- Ускладнені інфекції шкіри і м’яких тканин.

- Неускладнений цистит.

При вищезазначених інфекціях препарат слід застосовувати лише тоді, коли
визнано недоцільним застосування антибактеріальних засобів, які зазвичай
рекомендуються для початкового лікування цих інфекцій.

- Гострий пієлонефрит та ускладнені інфекції сечовивідних шляхів.

- Хронічний бактеріальний простатит.

Препарат також можна застосовувати для завершення курсу терапії
пацієнтам, у яких спостерігається поліпшення під час початкового лікування левофлоксацином внутрішньовенно.

Слід враховувати офіційні рекомендації щодо належного застосування
антибактеріальних препаратів.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість до левофлоксацину, інших фторхінолонів або до будь-якого інгредієнта препарату;

–
епілепсія;

–
ушкодження сухожиль, пов’язане із застосуванням фторхінолонів;

–
дитячий вік;

–
період вагітності або годування груддю.

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших лікарських
засобів на левофлоксацин.

Солі заліза, солі цинку, антациди,
що містять магній або алюміній, диданозин.

Всмоктування левофлоксацину значно знижується при
застосуванні солей заліза, магнійєвих або алюмінієвих
антацидів або диданозину (це стосується лише лікарських форм диданозину з алюміній- або магнійвмісними буферними засобами) одночасно з
препаратом. Одночасне застосування фторхінолонів та мультивітамінних препаратів, що містять цинк, знижує їх
абсорбцію після перорального прийому. Не рекомендується застосовувати
препарати, які містять двовалентні або тривалентні катіони, такі як солі
заліза, солі цинку, магній- або алюмінійвмісні
антациди або диданозин (це стосується лише лікарських форм диданозину з алюміній- або магнійвмісними буферними засобами), протягом 2 годин до
або після прийому препарату (див. розділ
«Спосіб застосування та дози»). Солі
кальцію мають мінімальний вплив на абсорбцію левофлоксацину
після перорального його прийому.

Сукральфат.

Біодоступність таблеток левофлоксацину
значно зменшується при одночасному застосуванні препарату з сукральфатом.
Якщо пацієнтові необхідно отримувати як сукральфат,
так і левофлоксацин, краще приймати сукральфат через 2 години після прийому препарату (див.
розділ «Спосіб застосування та дози»).

Теофілін, фенбуфен або
подібні нестероїдні протизапальні лікарські засоби.

Не виявлено фармакокінетичної взаємодії левофлоксацину з теофіліном. Проте можливе суттєве зниження
судомного порога при одночасному застосуванні хінолонів
з теофіліном та нестероїдними протизапальними
препаратами та іншими агентами, які зменшують судомний поріг. Концентрація левофлоксацину у присутності фенбуфену
була приблизно на 13 % вищою, ніж при
прийомі лише левофлоксацину.

Пробенецид і циметидин.

Пробенецид та циметидин статистично
достовірно впливають на виведення левофлоксацину. Нирковий кліренс левофлоксацину
знижується у присутності циметидину на 24 % та пробенециду на 34 %. Це тому, що обидва препарати
здатні блокувати канальцеву секрецію левофлоксацину. Однак при дозах, які випробовувалися у ході
дослідження, малоймовірно, щоб статистично значущі кінетичні відмінності мали
клінічну значущість. Слід з обережністю ставитися до одночасного прийому левофлоксацину з лікарськими засобами, що впливають на канальцеву секрецію, такими як пробенецид та циметидин,
особливо пацієнтам із нирковою недостатністю.

Інша інформація.

На фармакокінетику левофлоксацину
при одночасному з ним застосуванні не спричиняють ніякого клінічно значущого
впливу такі лікарські засоби: карбонат кальцію, дигоксин,
глібенкламід, ранітидин.

Вплив левофлоксацину
на інші лікарські засоби.

Циклоспорин.

Період напіввиведення циклоспорину збільшується на 33 % при одночасному прийомі з
левофлоксацином.

Антагоністи вітаміну К.

При одночасному застосуванні з антагоністами
вітаміну К (наприклад варфарином) повідомлялося про
підвищення коагуляційних тестів (протромбіновий
час/міжнародне нормалізаційне
співвідношення) та/або кровотечі, які можуть бути вираженими. Зважаючи на це, у
пацієнтів, які отримують паралельно антагоністи вітаміну К, необхідно
контролювати показники коагуляції (див.
розділ «Особливості застосування»).

Лікарські засоби, що подовжують інтервал QТ.

Левофлоксацин, як і інші фторхінолони,
слід застосовувати з обережністю пацієнтам, які отримують лікарські засоби,
відомі своєю здатністю подовжувати інтервал QТ (наприклад протиаритмічні
засоби класу ІА та III, трициклічні антидепресанти, макроліди
та антипсихотичні лікарські засоби) (див. розділ «Особливості застосування» (Подовження інтервалу
QТ)).

Інша значуща
інформація.

Не відзначається впливу левофлоксацину на
фармакокінетику теофіліну (який є субстратом ферменту CYP1A2), що свідчить про
те, що левофлоксацин не є інгібітором CYP1A2.

Інші форми взаємодії.

Прийом їжі.

Не спостерігалося клінічно значущої взаємодії з харчовими продуктами.
Препарат, таким чином можна приймати
незалежно від прийому їжі.

Особливості
застосування.

Слід уникати застосування препарату пацієнтам, які мали серйозні реакції в
минулому при застосуванні хінолонів або фторхінолонів. Лікування цих пацієнтів левофлоксацином
слід починати тільки у разі відсутності альтернативних варіантів лікування і
після ретельної оцінки користі/ризику.

Тривалі, інвалідизуючі і
потенційно необоротні серйозні побічні реакції.

У
пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, не зважаючи на вік та наявні фактори ризику,
були зареєстровані дуже рідкісні випадки тривалих (місяці або роки) інвалідизуючих та потенційно необоротних серйозних побічних
реакцій, що впливали на різні, іноді декілька систем організму (опорно-руховий
апарат, нервову систему, психіку та органи чуття).

Застосування левофлоксацину слід негайно припинити при перших ознаках
або симптомах будь-якої серйозної побічної реакції, пацієнтам слід порадити негайно
звернутися за консультацією до лікаря.

Слід уникати застосування левофлоксацину пацієнтам, які перенесли серйозні побічні
реакції в минулому при застосуванні хінолонів або фторхінолонів. Лікування цих пацієнтів левофлоксацином
слід починати тільки за відсутності альтернативних варіантів лікування і тільки
після ретельної оцінки користі/ризику.

Метицилінрезистентний S.Aureus.

Для метицилінрезистентного S.
Aureus (MRSA) існує дуже висока імовірність

корезистентності до фторхінолонів,
у тому числі до левофлоксацину. У зв’язку з цим левофлоксацин не рекомендований для лікування інфекцій,
відомим чи підозрюваним збудником яких є MRSA, за винятком випадків, коли
результати лабораторних тестів підтвердили чутливість збудника до левофлоксацину.

Левофлоксацин можна застосовувати для
лікування гострого бактеріального синуситу та
загострення хронічного бронхіту, якщо ці інфекції було діагностовано
відповідним чином.

Резистентність
до фторхінолонів у E. coli (найчастішого збудника інфекцій
сечовивідних шляхів) варіює у різних країнах. При призначенні фторхінолонів слід враховувати місцеву поширеність
резистентності E. сoli
до фторхінолонів.

Легенева форма
сибірської виразки: застосування препарату для лікування людини базується на
основі даних in vitro про
сприйнятливість Bacillus anthracis та
експериментальних даних про застосування препарату тваринам разом з обмеженими
даними про його застосування для лікування людини. Лікарі повинні звернутися до
національних та/або міжнародних узгоджених настанов щодо лікування сибірської
виразки.

Тендиніт і розрив сухожиль

Тендинит і розрив сухожилля (особливо це стосується Ахіллового
сухожилля, але не обмежується ним), іноді двосторонній, можуть виникати вже
протягом 48 годин після початку лікування хінолонами
та фторхінолонами, і, як повідомлялося, траплялися
навіть до декількох місяців після припинення лікування. Ризик розвитку тендиніту та розриву сухожиль є вищим у пацієнтів похилого
віку, пацієнтів з порушенням функції нирок, пацієнтів з трансплантаціями
паренхіматозних органів та пацієнтів, у
пацієнтів, які отримують препарат у дозах 1000 мг на добу, та  які лікувалися одночасно  кортикостероїдами. Тому слід уникати
одночасного застосування кортикостероїдів.

При перших ознаках тендиніту (наприклад, болючий
набряк, запалення) лікування левофлоксацину слід
припинити, і слід розглянути альтернативне лікування. Уражені кінцівкі (і) повинні бути оброблені належним чином
(наприклад, іммобілізація). При виникненні ознак тендинопатії
не сід застосовувати кортикостероїди.

Захворювання, спричинені Clostridium
difficile.

Діарея, особливо тяжкого ступеня, стійка та/або з
домішками крові, яка виникає під час або після лікування левофлоксацином
(у тому числі протягом кількох тижнів після лікування), може бути симптомам захворювання, зумовленого Clostridium
difficile. Найтяжчою формою даного захворювання є
псевдомембранозний коліт (див. розділ «Побічні
реакції»). У зв’язку з цим лікарю слід враховувати можливу наявність
захворювання, зумовленого Clostridium difficile, якщо
у пацієнта на тлі лікування левофлоксацином
або після нього розвивається діарея тяжкого ступеня. При підозрі на захворювання, зумовлене Clostridium
difficile, левофлоксацин
слід негайно відмінити та у невідкладному порядку розпочати належне лікування.
Лікарські засоби, що пригнічують перистальтику кишечнику, у цьому випадку
протипоказані.

Пацієнти зі схильністю до судом.

Хінолони можуть знижувати судомний поріг і провокувати
розвиток судом. Левофлоксацин протипоказаний
пацієнтам з епілепсією в анамнезі (див. розділ «Протипоказання»). Як і інші хінолони, його слід застосовувати з надзвичайною обережністю пацієнтам, схильним до судом, та при
одночасному лікуванні діючими речовинами, що знижують судомний поріг, наприклад
теофіліном (див. розділ «Взаємодія
з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У разі виникнення
судомного нападу (див. розділ «Побічні реакції») левофлоксацин
слід відмінити.

Пацієнти з недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Пацієнти з
прихованими або явними порушеннями активності глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть мати схильність до гемолітичних реакцій при лікуванні хінолоновими антибіотиками. У зв’язку з цим у разі
необхідності застосування левофлоксацину за цими
пацієнтами слід здійснювати нагляд щодо можливого виникнення гемолізу.

Пацієнти з
нирковою недостатністю.

Оскільки левофлоксацин виводиться в основному
нирками, потрібна корекція дози для пацієнтів із порушеною функцією нирок
(нирковою недостатністю) (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

Реакції
підвищеної чутливості (гіперчутливості).

Левофлоксацин може призвести до серйозних, потенційно летальних реакцій підвищеної
чутливості (наприклад від ангіоневротичного
набряку до анафілактичного шоку), в окремих випадках після застосування першої
ж дози препарату. При виникненні реакцій гіперчутливості необхідно
відмінити прийом левофлоксацину, звернутися до лікаря
і розпочати відповідне лікування.

Тяжкі шкірні побічні реакції.

Повідомляли про розвиток виражених шкірних побічних
реакцій (SCAR), включаючи токсичний епідермальний некроліз
(TEN), також відомий як синдром Лайєлла, синдром Стівенса Джонсона (SJS) та реакцій на лікарський засіб з еозинофілією та системними симптомами (DRESS), які можуть
бути небезпечними для життя або мати летальний наслідок. Пацієнтів слід
попередити про ознаки й симптоми виражених шкірних реакцій та здійснювати
ретельний нагляд. Якщо такі ознаки та симптоми з’являються, слід негайно
припинити застосування левофлоксацину та розглянути
альтернативне лікування. Якщо у пацієнта розвинулася
така серйозна реакція, як SJS, TEN або DRESS при застосуванні левофлоксацину, лікування левофлоксацином
у цього пацієнта ні в якому разі не можна розпочинати повторно. Пацієнтам слід порадити негайно звернутися до лікаря
перед продовженням лікування у разі появи реакцій на шкірі та/або слизових
оболонках.

Зміна рівня глюкози в крові.

Як і при застосуванні
усіх хінолонів, повідомлялося про випадки змін з боку
рівня глюкози в крові, серед яких були як випадки гіпоглікемії, так і випадки
гіперглікемії, що спостерігалися, як правило, у пацієнтів із цукровим діабетом,
які отримували супутню терапію пероральним цукрознижувальним препаратом
(наприклад глібенкламідом) або інсуліном.
Повідомлялося про випадки гіпоглікемічної коми. У пацієнтів з цукровим діабетом рекомендується
ретельно контролювати рівень глюкози в крові (див. розділ «Побічні реакції»).

Профілактика фотосенсибілізації.

Повідомлялося про
випадки фотосенсибілізації на тлі застосування левофлоксацину (див.
розділ «Побічні реакції»). Для запобігання фотосенсибілізації
рекомендовано, не попадати під вплив сильного сонячного випромінювання
або опромінення штучними джерелами УФ-променів
(наприклад УФ-лампою «штучне сонце», лампами солярію), під
час лікування та протягом 48 годин після припинення прийому левофлоксацину.

Пацієнти, які отримують антагоністи вітаміну K.

Через можливе підвищення
рівнів показників згортання крові (протромбіновий
час/ міжнародне нормалізаційне співвідношення) та/або збільшення
частоти геморагічних ускладнень у пацієнтів, які
отримують левофлоксацин у комбінації з антагоністом
вітаміну К (наприклад варфарином), при одночасному
застосуванні цих засобів необхідно контролювати показники зсідання крові
(див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Психотичні реакції.

Повідомлялося
про психотичні
реакції у пацієнтів, які приймають хінолони, включаючи левофлоксацин.
Дуже рідко вони прогресували до суїцидальних думок та самодеструктивної
поведінки, іноді лише після прийому єдиної дози левофлоксацину (див. розділ «Побічні реакції»). Якщо у пацієнта виникають ці реакції, прийом
левофлоксацину слід припинити та вдатися до
відповідних заходів. Рекомендується з обережністю застосовувати левофлоксацин пацієнтам із психотичними
розладами або пацієнтам із психічними захворюваннями в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT.

Слід з обережністю відноситися до застосування фторхінолонів,
включаючи левофлоксацин, пацієнтам з відомими
факторами ризику подовження інтервалу QT, такими як:

–
вроджений або набутий синдром
подовження інтервалу QT;

–
одночасне застосування лікарських
засобів, що мають здатність подовжувати інтервал QT (таких як протиаритмічні засоби класу ІА і ІІІ, трициклічні
антидепресанти, макроліди, антипсихотичні
лікарські засоби);

–
порушення балансу електролітів
(наприклад гіпокаліємія, гіпомагніємія);

–
захворювання серця (наприклад
серцева недостатність, інфаркт міокарда, брадикардія) (див. розділи «Спосіб
застосування та дози (Пацієнти літнього віку)», «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій», «Побічні реакції», «Передозування»).

Пацієнти
літнього віку та жінки можуть бути більш чутливими до лікарських засобів, що
подовжують інтервал QT. У зв’язку з цим необхідно з обережністю застосовувати фторхінолони, включаючи левофлоксацин,
пацієнтам цих груп.

Периферична нейропатія.

У пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, були
зареєстровані випадки сенсорної або сенсомоторної полінейропатії, що призводять до парестезії, гіпестезії, дизестезії або
слабкості. Пацієнтам, які застосовують левофлоксацин,
слід поінформувати свого лікаря перед продовженням лікування, якщо розвиваються
симптоми нейропатії, такі як біль, печіння,
поколювання, оніміння або слабкість, щоб запобігти розвитку потенційно необоротного
стану.

Гепатобіліарні порушення.

При
застосуванні левофлоксацину (переважно у пацієнтів із
тяжкими основними захворюваннями, наприклад сепсисом) повідомляли про випадки
некрозу печінки аж до печінкової недостатності з летальним наслідком (див. розділ «Побічні реакції»). Пацієнтам слід рекомендувати припинити
лікування та звернутися до лікаря, якщо виникають такі прояви та симптоми
хвороби печінки як анорексія, жовтяниця, потемніння сечі, свербіж або болі у
ділянці живота.

Загострення myasthenia gravis.

Фторхінолони, включаючи левофлоксацин,
мають ефект нервово-м’язової блокади та можуть загострювати м’язову слабкість у
пацієнтів з myasthenia gravis. У післяреєстраційному періоді у пацієнтів з myasthenia gravis із
застосуванням фторхінолонів були асоційовані серйозні
побічні реакції, включаючи летальні випадки та стани, що потребували заходів з
підтримки дихання. Левофлоксацин не рекомендовано
застосовувати пацієнтам з myasthenia gravis в
анамнезі. Порушення зору.

Якщо при
прийомі левофлоксацину виникають будь-які порушення
зору або побічні реакції з боку органів зору, слід негайно звернутися до
офтальмолога (див. розділи «Побічні реакції» та «Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або
іншими механізмами»).

Суперінфекція.

Застосування левофлоксацину, особливо тривале, може призводити до надмірного росту нечутливих
(резистентних) до препарату мікроорганізмів. Якщо на тлі терапії розвивається суперінфекція, необхідно застосувати належні заходи.

Вплив на результати лабораторних досліджень.

У пацієнтів, які отримували левофлоксацин,
визначення опіатів у сечі може дати хибно-позитивний
результат. Може виникнути необхідність підтвердження позитивних результатів на опіати, отримані при скринінговому
тесті, за допомогою більш специфічних методів. Левофлоксацин
може пригнічувати ріст Mycobacterium tuberculosis і у зв’язку з цим призводити до хибнонегативних
результатів при бактеріологічній діагностиці туберкульозу. Необхідно брати до уваги офіційні настанови щодо доцільного застосування
антибактеріальних засобів.

Аневризма/розшарування аорти.

Дані епідеміологічних досліджень свідчать про підвищений ризик розвитку
аневризми або розшарування аорти при застосуванні фторхінолонів,
особливо у пацієнтів літнього віку. Тому, антибіотики із групи фторхінолонів повинні застосовуватися лише після ретельної
оцінки співвідношення користь-ризик та після розгляду можливості застосування
інших варіантів лікування у пацієнтів із аневризмою/розшаруванням аорти,
пацієнтів із наявністю випадків аневризми аорти у сімейному анамнезі та
пацієнтів із факторами ризику чи станами, що можуть зумовити розвиток
аневризми/розшарування аорти (наприклад, синдром Марфана,
судинний синдром Елерса-Данлоса, артеріїт Такаясу, гігантоклітинний
артеріїт, хвороба Бехчета, гіпертензія та
атеросклероз). У випадку виникнення різкого
абдомінального болю, болю у грудях чи у спині пацієнтам
слід негайно звернутися до лікаря за невідкладною медичною допомогою.

Особливі застереження щодо неактивних інгредієнтів

Препарат ЛЕВОААР містить барвник
жовтий захід FCF (Е 110), який може спричиняти алергічну
реакцію.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Вагітність.

Дані щодо застосування левофлоксацину
вагітним жінкам обмежені.

Існують дані про дослідження на тваринах, які
не вказують на прямий або непрямий шкідливий вплив щодо репродуктивної
токсичності. Однак через відсутність досліджень дії на організм людини
і на основі експериментальних даних, які вказують на ризик пошкодження фторхінолонами суглобового хряща організму, який росте, левофлоксацин не можна призначати вагітним.

Період годування груддю.

Левофлоксацин протипоказаний жінкам, які
годують груддю. Інформації щодо проникнення левофлоксацину
у грудне молоко недостатньо, хоча інші фторхінолони екскретуються у грудне молоко. Через відсутність досліджень
за участю людей і можливе ушкодження фторхінолонами
суглобового хряща організму, який росте, левофлоксацин
не можна призначати жінкам, які годують груддю.

Здатність впливати на швидкість реакції
при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Деякі побічні
реакції (наприклад запаморочення/вертиго, сонливість,
порушення зору) можуть порушувати здатність пацієнта до концентрації уваги і
швидкість його реакції і, таким чином, зумовлювати підвищений ризик у ситуаціях,
коли ці якості мають особливо велике значення (наприклад при керуванні
автотранспортом або роботі з іншими механізмами).

Спосіб застосування та дози.

Препарат
приймати 1 або 2 рази на добу. Доза залежить від типу і тяжкості інфекції.
Тривалість лікування залежить від перебігу хвороби. Рекомендовано продовжувати
лікування препаратом принаймні протягом 48-72 годин після нормалізації
температури тіла або підтвердженого мікробіологічними тестами знищення збудників.

Таблетки
ЛЕВОААР можна застосовувати для завершення курсу терапії пацієнтам, які
продемонстрували поліпшення в ході первинного лікування левофлоксацином
у формі розчину для інфузій, використовуючи при цьому
такі ж дозування.

Таблиця 3

Дозування для пацієнтів з нормальною функцією нирок,

у яких кліренс креатиніну
понад 50 мл/хв

Показання

Добова

доза, мг

(залежно від тяжкості)

Кількість

прийомів

на добу

Тривалість лікування

(залежно від тяжкості)

Гострий бактеріальний синусит

500

1 раз

10-14 днів

Загострення хронічного обструктивного захворювання легень, включаючи
бронхіт

500

1 раз

7-10 днів

Негоспітальна пневмонія

500

1-2 рази

7-14 днів

Ускладнені інфекції шкіри і м’яких тканин

500

1-2  рази

7-14 днів

Неускладнений цистит

250*

1 раз

3 дні

Гострий пієлонефрит та ускладнені інфекції сечовивідних шляхів

500

1 раз

7-14 днів

Хронічний бактеріальний простатит

500

1 раз

28 днів

Таблиця 4

Дозування для
пацієнтів з порушеною функцією нирок,

у яких кліренс креатиніну менше 50 мл/хв.

Кліренс креатиніну

Режим
дозування

(залежно від тяжкості інфекції
та нозологічної форми)

250 мг/24 год

500 мг/24 год

500 мг/12 год

50-20 мл/хв

перша доза – 250 мг, наступні –
125 мг*/24 год

перша доза – 500 мг, наступні –
250 мг/24 год

перша доза – 500 мг, наступні –
250 мг/12 год

19-10 мл/хв

перша доза – 250 мг, наступні –
125 мг*/ 48 год

перша доза – 500 мг, наступні –
125 мг*/24 год

перша доза – 500 мг, наступні –
125 мг*/12 год

<10 мл/хв

(а також при гемодіалізі та
ХАПД**)

перша доза – 250 мг, наступні –
125 мг*/48 год

перша доза – 500 мг, наступні –
125 мг*/24 год

перша доза – 500 мг, наступні –
125 мг*/24 год

*Оскільки таблетка не ділиться, у випадку призначення дози меншої за
250 мг слід застосовувати препарати левофлоксацину
з можливістю такого дозування.

**Після
гемодіалізу або хронічного амбулаторного перитонеального діалізу (ХАПД)
додаткові дози не потрібні.

Дозування для
пацієнтів з порушеною функцією печінки.

Корекція дози не потрібна,
оскільки левофлоксацин незначною мірою метаболізується у печінці та виводиться переважно
нирками.

Дозування для
пацієнтів літнього віку.

Якщо ниркова функція не
порушена, немає потреби в корекції дози.

Спосіб застосування

Таблетки ЛЕВОААР слід ковтати
цілими, не розжовуючи, запиваючи достатньою кількістю рідини. Для корегування
дози таблетки можна розділити по рисці. Таблетки можна приймати під час або
між прийомами їжі. Таблетки ЛЕВОААР слід приймати принаймні за 2 години до
або після прийому антацидів, які містять залізо,
солі цинку, магній чи алюміній, або диданозину (це
стосується тільки лікарських форм диданозину з
алюмінієм або магнієм, що містить буферні агенти) чи сукральфату,
оскільки вказані препарати можуть знижувати всмоктування левофлоксацину
(див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).

Діти.

Левофлоксацин протипоказаний дітям (віком до
18 років), оскільки не виключене ушкодження суглобового хряща.

Передозування.

Симптоми: сплутаність свідомості, запаморочення, порушення свідомості та судомні
напади, галюцинації, тремор, нудота, ерозія слизових оболонок, подовження
QT-інтервалу.

Лікування: терапія симптоматична. Беручи до уваги можливе подовження інтервалу QT,
потрібно здійснювати моніторинг показників ЕКГ. У разі очевидного
передозування призначати промивання шлунка. Для захисту слизової оболонки
шлунка можна використовувати антацидні засоби. Гемодіаліз, у тому числі
перитонеальний діаліз та хронічний амбулаторний перитонеальний діаліз,
неефективні для видалення левофлоксацину з
організму. Специфічного антидоту не існує.

Побічні реакції.

Нижче вказані побічні реакції за системами
органів та частотою: дуже часто (≥1/10), часто (≥1/100,
<1/10), нечасто (≥1/1000, <1/100), рідко (≥1/10000,
<1/1000), невідомо (частоту не можна оцінити на підставі наявних даних). У
межах кожної групи за частотою проявів небажані явища зазначені у порядку
зменшення їхньої тяжкості.

Класи та системи

Часто

Нечасто

Рідко

Частота невідома

Інфекції та інвазії

Грибкові інфекції, включаючи
інфекції, спричинені грибками роду Candida.

Резистентність патогенних
мікроорганізмів

З боку кровоносної та
лімфатичної систем

Лейкопенія

Еозинофілія

Тромбоцитопенія

Нейтропенія

Панцитопенія

Агранулоцитоз

Гемолітична анемія

З боку імунної системи

Набряк Квінке

Підвищена чутливість

Анафілактичний шока

Анафілактоїдний шока

Порушення обміну речовин і
харчування

Анорексія

Гіпоглікемія, особливо у хворих
на цукровий діабет

Гіперглікемія

Гіпоглікемічна кома

З боку ендокринної системи

Синдром неадекватної секреції
антидіуретичного гормону (СПАДГ).

З боку психіки*

Безсоння

Тривожність

Сплутаність свідомості

Нервозність

Психотичні реакції (наприклад з галюцинаціями, параноєю)

Депресія

Ажитація

Порушення сну

Кошмари

Психотичні розлади із загрозливою для пацієнта поведінкою, у тому числі суїцидальні думки або спроби самогубства

З боку нервової системи*

Головний біль

Запаморо-

чення

Сонливість

Тремор

Дисгевзія

Судоми,

парестезія

Периферична сенсорна нейропатія

Периферична сенсорна моторна нейропатія

Паросмія, в тому числі аносмія

Дискінезія

Екстрапірамідальні розлади

Агевзія

Непритомність

Доброякісна внутрішньочерепна
гіпертензія

З боку органів зору*

Порушення зору, такі як
затуманення зору

Транзиторна втрата зору

З боку органів слуху*

Вертиго

Шум у вухах

Втрата слуху

Погіршення слуху

З боку серцево-судинної системи

Тахікардія

Серцебиття

Шлуночкова тахікардія, що може призвести до зупинки серця

Шлуночкова аритмія та шлуночкова тахікардія типу «пірует»
(спостерігається переважно у хворих із факторами ризику пролонгації інтервалу
QT), подовження інтервалу QT, зареєстроване з допомогою ЕКГ

Судинні розлади

Артеріальна гіпотензія

З боку дихальної системи,
органів грудної клітки та середостіння

Задишка

Бронхоспазм, алергічний пневмоніт

З боку травної системи

Діарея

Блювання

Нудота

Біль у животі

Диспепсія

Метеоризм

Запор

Геморагічна діарея, яка дуже рідко може бути ознакою ентероколіту, включаючи псевдомембранозний коліт

Панкреатит

З боку печінки та жовчовивідних
шляхів

Підвищення рівня печінкових
ферментів (АЛТ/АСТ, лужна фосфатаза, ГГТ)

Підвищення рівня білірубіну в
крові

Жовтяниця і тяжкі ураження
печінки, у тому числі випадки розвитку летальної гострої печінкової недостатності,
у першу чергу у хворих із тяжкими основними захворюваннями

Гепатит

З боку шкіри та підшкірних тканинb

Висип

Свербіж

Кропив’янка

Гіпергідроз

Реакція на
лікарський засіб, що супроводжується еозинофілією
та системними проявами (DRESS), стійка медикаментозна
еритема.

Токсичний епідермальний некроліз

Синдром Стівенса-Джонсона

Поліморфна еритема

Реакції фотосенсибілізації

Лейкоцитокластичний васкуліт

Стоматит

З боку скелетно-м’язової
системи та сполучної тканини

Артралгія

Біль у м’язах

Розлади сухожиль, включаючи тендиніт (наприклад ахіллового
сухожилля)

М’язова слабкість, яка може
мати значення у пацієнтів із міастенією

Гострий некроз скелетних м’язів

Розрив сухожиль (наприклад ахіллового сухожилля)

Розрив зв’язок

Розрив м’язів

Артрит

З боку сечовидільної системи

Підвищення рівня креатиніну в крові

Гостра ниркова недостатність
(наприклад внаслідок інтерстиціального нефриту)

Загальні розлади*

Астенія

Пропасниця

Біль (у тому числі біль у
спині, грудній клітці, кінцівках)

аАнафілактичні та анафілактоїдні реакції іноді можливі навіть після
застосування першої дози.

b Реакції
з боки шкіри та слизової оболонки іноді можливі навіть після застосування
першої дози.

Серед інших небажаних побічних ефектів, що асоціюються з
прийомом фторхінолону, такі:

-  екстрапірамідні симптоми та
інші порушення координації рухів;

-  гіперсенситивний васкуліт;

-  напади
порфірії у пацієнтів з наявністю порфірії.

*У дуже рідкісних
випадках у пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, незалежно від наявних факторів ризику,
повідомляли про тривалі (протягом місяців або років) інвалідизуючі
та потенційно незворотні серйозні побічні реакції, які впливають на різні, а
іноді на декілька одразу, системи організму та органи чуття (у тому числі
реакції, такі як тендиніт, розрив сухожилля,
артралгія, біль у кінцівках, порушення ходи, невропатія, повязана
з парастезією, депресія, втома, порушення пам’яті,
порушення сну, порушення слуху, зору, смаку та запаху).

Термін
придатності. 3 роки.

Умови зберігання.

Зберігати в
оригінальній упаковці при температурі не вище 25 °С.

Зберігати  в недоступному для дітей місці.

Упаковка.

Дозування 250
мг: по 6 або 10 таблеток, вкритих плівковою оболонкою у блістері. По 1 блістеру
в картонній пачці.

Дозування 500
мг: по 10 таблеток, вкритих плівковою оболонкою у блістері.
По 1 блістеру в
картонній пачці.

Категорія відпуску.

За рецептом.

Виробник.

Зім Лабораторіз
Лімітед/Zim Laboratories Limited

Місцезнаходження виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Б-21/22, МІДС Еріа, Калмешвар, Нагпур, Штат Махараштра,
441501, Індія/

B-21/22, MIDC Area, Kalmeshwar, Nagpur, Maharashtra State, 441501, India