ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

АСКОФЕН Л

Склад:

діючі
речовини: 1
таблетка
містить кислоти
ацетилсаліцилової
200 мг,
парацетамолу
200 мг, кофеїну 40
мг;

допоміжні
речовини:
кислота
лимонна,
моногідрат;
крохмаль картопляний;
кальцію
стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: цільні
правильні
круглі
циліндри,
верхня і нижня
поверхні
яких плоскі,
краї
поверхонь
скошені, з
рискою для
поділу з однієї
сторони,
білого
кольору. На
поверхні
таблеток
допускається
мармуровість.

Фармакотерапевтична
група.

Аналгетики.
Інші
аналгетики
та антипіретики.
Ацетилсаліцилова
кислота,
комбінації
без
психолептиків.
Код АТХ N02B A51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Препарат
чинить
аналгезивну,
жарознижувальну
та
протизапальну
дії. Компоненти,
що входять до
складу
препарату,
посилюють
ефекти один
одного.

Антипіретичний
ефект
ацетилсаліцилової
кислоти
реалізується
через
центральну нервову
систему
шляхом
пригнічення
синтезу
простагландинів
РGF2 у
гіпоталамусі
у відповідь
на вплив
ендогенних пірогенів.
Аналгетичний
ефект має як
периферичне,
так і
центральне
походження:
периферичний
ефект –
пригнічення
синтезу простагландинів
запалених
тканин;
центральний
ефект – вплив
на центри
гіпоталамуса.
Ацетилсаліцилова
кислота
також
зменшує агрегацію
тромбоцитів.

Парацетамол
чинить
аналгезивну,
жарознижувальну
і дуже слабку
протизапальну
дію, що пов’язано
з його
впливом на
центр
терморегуляції
у
гіпоталамусі
та слабко
вираженою здатністю
інгібувати
синтез
простагландинів
у
периферичних
тканинах.

Кофеїн збуджує
центральну
нервову
систему.
Також посилює
позитивні
умовні
рефлекси,
стимулює
рухову
активність,
послаблює
дію снодійних
і
наркотичних
речовин,
посилює дію
аналгетиків
і
жарознижувальних
засобів.

Фармакокінетика.

Не
досліджувалася.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Терапія
слабкого або
помірного
больового
синдрому: при
головному
або зубному
болю, невралгії,
міалгії,
артралгії,
при первинній
дисменореї. Як
жарознижувальний
засіб при
захворюваннях,
що
супроводжуються
гарячкою.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
компонентів лікарського
засобу,
гіперчутливість
до інших
похідних
ксантинів
(теофілін,
теобромін),
інших
саліцилатів;

–
бронхіальна
астма, кропив’янка
або риніт,
спричинені
застосуванням
саліцилатів
або інших
нестероїдних
протизапальних
засобів
(НПЗЗ), в
анамнезі;

–
вроджена
гіпербілірубінемія,
виражена ниркова
або
печінкова
недостатність,
вроджена
недостатність
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази,
синдром
Жильбера;

–
захворювання
крові,
геморагічний
діатез,
гемофілія,
гіпопротромбінемія,
лейкопенія,
анемія,
підвищена
схильність до
кровотеч,
тромбоз,
тромбофлебіт,
геморагічні
хвороби;

–
гострі
шлунково-кишкові
виразки;
шлунково-кишкова
кровотеча;
хірургічні
втручання, що
супроводжуються
значною
кровотечею;

–
тяжкі
серцево-судинні
захворювання,
включаючи
порушення
ритму,
пароксизмальну
тахікардію,
виражений
атеросклероз,
тяжку форму
ішемічної
хвороби
серця, виражену
серцеву
недостатність,
гострий інфаркт
міокарда,
виражену
артеріальну
гіпертензію,
портальну
гіпертензію,
схильність
до спазму
судин;

–
стани
підвищеного
збудження,
порушення сну,
літній вік,
глаукома,
алкоголізм,
гіпертиреоз,
гострий
панкреатит,
гіпертрофія
передміхурової
залози, тяжкі
форми цукрового
діабету.

Застосування
одночасно з
інгібіторами
моноаміноксидази
(МАО), а також
протягом 2
тижнів після
припинення
їх застосування.
Комбінація з
метотрексатом
у дозуванні 15
мг на тиждень
або більше.

Одночасне
застосування
із
трициклічними
антидепресантами
або
β-блокаторами.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказані
комбінації.

Метотрексат –
при
комбінованому
застосуванні
з саліцилатами
у дозі 15
мг/тиждень і
більше
підвищується
гематологічна
токсичність
метотрексату
внаслідок
зниження
ниркового кліренсу
метотрексату
протизапальними
агентами і
витіснення
його зі зв’язку
з протеїнами
плазми, тому
така комбінація
протипоказана.

Інгібітори
МАО – при
комбінованому
застосуванні
з кофеїном
можливе
небезпечне
підвищення
артеріального
тиску, тому
така
комбінація
протипоказана.

Комбінації,
які потрібно
застосовувати
з
обережністю.

Парацетамол. Протисудомні
лікарські
засоби
(включаючи
фенітоїн,
барбітурати,
карбамазепін),
антидепресанти
та інші
стимулятори
мікросомального
окислення –
ці лікарські
засоби збільшують
продукцію
гідроксильованих
активних
метаболітів,
що впливають
на функцію печінки,
зумовлюючи
можливість
розвитку тяжких
інтоксикацій
при
невеликих
передозуваннях
лікарського
засобу.

При
одночасному
застосуванні
з гепатотоксичними
засобами
збільшується
токсичний
вплив
лікарських
засобів на
печінку. Одночасне
застосування
високих доз
парацетамолу
з
ізоніазидом
підвищує
ризик розвитку
гепатотоксичного
синдрому.

Слід
бути
обережними
при
одночасному
застосуванні
парацетамолу
з
флуклоксациліном,
оскільки
одночасний
прийом
асоціюється
з
метаболічним
ацидозом із високим
аніонним
дефіцитом, особливо у
пацієнтів з
факторами
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Швидкість
всмоктування
парацетамолу
може
збільшуватися
при
одночасному застосуванні
з
метоклопрамідом
та домперидоном
і
зменшуватися
при застосуванні
з
холестираміном.
Парацетамол
знижує ефективність
діуретиків.
Похідні
кумарину (варфарину)
при
довготривалому
застосуванні
парацетамолу
підвищують
ризик
розвитку
кровотеч. Не
застосовувати
одночасно з
алкоголем.

Під
впливом
парацетамолу
збільшується
у 5 разів
період
напіввиведення
хлорамфеніколу.

Кофеїн.
Циметидин,
гормональні
контрацептиви,
ізоніазид
посилюють
дію кофеїну.
Кофеїн знижує
ефект
опіоїдних
аналгетиків,
анксіолітиків,
снодійних і
седативних
засобів, є
антагоністом
засобів
для наркозу
та інших
препаратів,
що
пригнічують
центральну
нервову
систему (ЦНС),
конкурентним
антагоністом
препаратів,
що
пригнічують
ЦНС,
конкурентним
антагоністом
препаратів
аденозину, АТФ.
При одночасному
застосуванні
кофеїну з
ерготаміном
покращується
всмоктування
ерготаміну з травного
тракту, з
тиреотропними
засобами —
підвищується
тиреоїдний
ефект. Кофеїн
знижує концентрацію
літію в
крові.
Кофеїн
підвищує
ефект
(покращує
біодоступність)
аналгетиків-антипіретиків,
потенціює ефекти
похідних
ксантину, α- і β-адреноміметиків,
психостимулюючих
засобів.

Ацетилсаліцилова
кислота. Одночасне
застосування
з
урикозуричними
засобами,
такими як бензобромарон,
пробенецид,
знижує ефект
виведення
сечової
кислоти (через
конкуренцію виведення
сечової
кислоти
нирковими
канальцями).
При
одночасному
застосуванні
з дигоксином
концентрація
останнього у
плазмі крові підвищується
внаслідок
зниження
ниркової
екскреції. Інгібітори
АПФ у
комбінації з
високими дозами
ацетилсаліцилової
кислоти
спричиняють зниження
фільтрації у
клубочках
внаслідок
інгібування
вазодилататорних
простагландинів
та зниження
гіпотензивного
ефекту.
Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну:
підвищується
ризик
кровотечі з
верхніх
відділів
травного
тракту через
можливість
синергічного
ефекту. При
одночасному застосуванні
з
вальпроєвою
кислотою ацетилсаліцилова
кислота
витісняє її
зі зв’язку з
протеїнами
плазми крові,
підвищуючи
токсичність.

Лікарський
засіб
посилює дію
засобів, що
зменшують
згортання
крові та
агрегацію
тромбоцитів,
побічну дію
кортикостероїдів,
сульфонілсечовини,
метотрексату.

Слід
уникати
комбінації з
барбітуратами,
протисудомними
засобами,
саліцилатами,
рифампіцином,
алкоголем.

Особливості
застосування.

Перед
застосуванням
лікарського
засобу слід
проконсультуватися
з лікарем.

Не
застосовувати
препарат з
іншими
засобами, що
містять парацетамол,
ацетилсаліцилову
кислоту.

Не
перевищувати
зазначених
доз препарату.
Для
короткочасного
застосування.

Препарат
застосовувати
з
обережністю
при
шлунково-кишкових
виразках в
анамнезі, у тому
числі при хронічній
чи
рецидивуючій
виразковій
хворобі або
шлунково-кишкових
кровотечах в
анамнезі;
одночасному
застосуванні
антикоагулянтів.

Пацієнтам з
порушеннями
функції
нирок і печінки
необхідно
порадитися з
лікарем стосовно
можливості
застосування
препарату.

Хворим
з
функціональною
недостатністю
печінки та
нирок дозу
лікарського
засобу необхідно
зменшити або
збільшити
інтервал між
прийомами.
При
порушенні
функцій нирок
і печінки
інтервал між
прийомами
повинен бути
не менше 8
годин.

Оскільки
ацетилсаліцилова
кислота, як і
всі
неселективні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби,
спричиняє
подразнення
слизової
оболонки
травного
тракту,
лікарський
засіб
потрібно
приймати
тільки після
їди,
запиваючи
водою, лужними
мінеральними
водами,
розчином
натрію гідрокарбонату
(найкраще –
молоком).

При
тривалому
застосуванні
препарату потрібно
перевіряти
наявність
крові в калі для
виявлення
ульцерогенної
дії та робити
аналізи
крові (вплив
на агрегацію
тромбоцитів,
деяка
антикоагулянтна
активність).

При
гіпертермії лікарський
засіб
бажано
призначати
тільки в разі
неефективності
інших
аналгетиків-антипіретиків,
оскільки
існує ризик
розвитку
синдрому Рея.
Якщо
внаслідок
застосування
препарату
виникне
блювання, то
слід
запідозрити
синдром Рея.

Враховувати,
що у хворих з
алкогольним
ураженням
печінки
збільшується
ризик
гепатотоксичної
дії
парацетамолу.
Препарат
може
впливати на
результати
лабораторних
досліджень
щодо вмісту в
крові глюкози
та сечової
кислоти.

Захворювання
печінки
підвищують
ризик ураження
печінки
парацетамолом.
Небезпека
передозування
є вищою у
пацієнтів з
нецирозними
алкогольними
захворюваннями
печінки.

У
пацієнтів з
тяжкими
інфекціями,
такими як
сепсис, які
супроводжуються
зниженням рівня
глутатіону,
при прийомі
парацетамолу
підвищується
ризик
виникнення
метаболічного
ацидозу.
Симптомами
метаболічного
ацидозу є
глибоке,
прискорене
чи утруднене
дихання,
нудота,
блювання,
втрата
апетиту. Слід
негайно
звернутися
до лікаря у
разі появи
цих
симптомів.

Слід бути
обережними
при
одночасному
застосуванні
парацетамолу
з флуклоксациліном
через
підвищений
ризик метаболічного
ацидозу з високим
аніонним
дефіцитом,
особливо у
пацієнтів із
тяжкою
нирковою недостатністю,
сепсисом,
недоїданням
та іншими
джерелами
дефіциту
глутатіону
(наприклад
хронічним
алкоголізмом),
а також тих, хто
вживає
максимальні
добові дози
парацетамолу.
Рекомендується
ретельний
моніторинг,
включаючи
вимірювання
5-оксопроліну
в сечі.

При
хірургічних
операціях (у
тому числі стоматологічних)
застосування
препаратів, які
містять
ацетилсаліцилову
кислоту, підвищує
імовірність
появи/посилення
кровотечі, що
зумовлено
пригніченням
агрегації
тромбоцитів
протягом
деякого часу
після застосування
ацетилсаліцилової
кислоти. За 5-7 діб
до
хірургічного
втручання
необхідно відмінити
застосування
лікарського
засобу (для
зниження
ризику
підвищеної
кровоточивості).

Пацієнт
повинен
заздалегідь
попередити лікаря
про прийом
препарату
Аскофен Л.

У
пацієнтів з
алергічними
ускладненнями,
у тому числі
з
бронхіальною
астмою,
алергічним
ринітом,
кропив’янкою,
шкірним
свербежем,
набряком
слизової
оболонки і
полінозом
носа, а також
при їх
поєднанні з
хронічними
інфекціями
дихальних
шляхів та у
хворих із
гіперчутливістю
до
нестероїдних
протизапальних
засобів
можливий
розвиток
бронхоспазму
або нападу
бронхіальної
астми, тому
протипоказане
застосування
НПЗЗ цій
категорії
пацієнтів.

Ацетилсаліцилова
кислота, що
входить до складу
лікарського
засобу,
навіть у
невеликих
дозах може
знижувати
виведення
сечової
кислоти з
організму, що
може стати
причиною
гострого
нападу
подагри у
чутливих
пацієнтів.

Оскільки
ацетилсаліцилова
кислота спричиняє
подразнення
слизової
оболонки, препарат
не
застосовувати
дітям через
ризик розвитку
синдрому Рея.
У пацієнтів з
бронхіальною
астмою,
алергічними
захворюваннями,
підвищеною
чутливістю
до НПЗЗ
можливий
розвиток алергічної
реакції або
загострення
основного
захворювання.

Під
час
лікування
препаратом
не рекомендується
вживати
надмірну
кількість
напоїв, що
містять
кофеїн
(наприклад
кави, чаю). Це може
спричиняти
порушення
сну, тремор,
відчуття
напруження,
дратівливість,
неприємне
відчуття за
грудниною
через серцебиття.

Під
час
лікування не
вживати
алкогольні напої
(підвищення
ризику
шлунково-кишкової
кровотечі).

Пацієнтам
необхідно
проконсультуватися
з лікарем,
якщо вони
приймають
аналгетики
кожен день
при артритах
легкої форми;
якщо вони
застосовують
варфарин чи
подібні
лікарські
засоби, що мають
антикоагулянтний
ефект, а
також при
застосуванні
препарату
Аскофен Л
перед
початком
прийому
ібупрофену
як знеболювального
засобу.

Не
слід
застосовувати
при
гіперчутливості
до аналгетичних,
протизапальних,
протиревматичних
засобів. З
обережністю
застосовувати
разом із
антикоагулянтами,
а також хворим
з
порушеннями
кровообігу
(наприклад, патологія
судин нирки,
застійна
серцева недостатність,
гіповолемія,
великі
операції,
сепсис або
сильні
кровотечі),
оскільки
ацетилсаліцилова
кислота
також
збільшує
ризик порушення
функції
нирок і
гострої
ниркової недостатності.
Ібупрофен
може
зменшити інгібіторний
вплив
ацетилсаліцилової
кислоти на
агрегацію
тромбоцитів.

Лікарський
засіб може
впливати на
результати
лабораторних
досліджень
щодо вмісту в
крові
глюкози та
сечової
кислоти.

Не
рекомендується
застосовувати
Аскофен Л без
консультації
лікаря
більше 5 днів
як аналгезивний
і більше 3
днів як
жарознижувальний
засіб.

Якщо
симптоми не
зникають,
звернутися
до лікаря.

Якщо
головний
біль стає
постійним,
слід звернутися
до лікаря.

Протипоказано
призначати
хворим на
бронхіальну
астму, при
підвищеній
кровоточивості.
З особливою
обережністю
препарат застосовують
при
одночасній
терапії
антикоагулянтами
(кумарин і
гепарин), при
порушеннях
функції
печінки та
захворюваннях
нирок, а
також при
одночасному проведенні
протизапальної
терапії.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Лікарський
засіб не
застосовувати
у період
вагітності
або
годування
груддю.

Ацетилсаліцилова
кислота має
тератогенний
вплив; при
застосуванні
у період
вагітності у
I триместрі
спричиняє
розщеплення верхнього
піднебіння,
у III триместрі
–
гальмування
пологової
діяльності
(інгібування
синтезу простагландинів),
закриття
артеріальної
протоки у
плода, що
спричиняє
гіперплазію
легеневих
судин і
гіпертензію
у судинах
малого кола
кровообігу,
порушення
функцій нирок
з можливим
наступним
розвитком
ниркової недостатності
з олігогідрамніоном,
подовження
часу
кровотечі,
антиагрегантний
ефект, який може
виникнути
навіть після
застосування
дуже низьких
доз.

Кофеїн
підвищує
ризик
спонтанного
викидня.

Лікарський
засіб
проникає у
грудне молоко,
що підвищує
ризик
виникнення
кровотеч у дітей
внаслідок
порушення
функції
тромбоцитів.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Оскільки
можливе
виникнення
побічних реакцій
з боку
нервової
системи  (запаморочення,
підвищена
збудливість,
порушення
орієнтації
та уваги), при
застосуванні
препарату
Аскофен Л
слід уникати
керування
автомобілем
та роботи, що
потребує
підвищеної
уваги та швидкості
психомоторних
реакцій.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб
призначений
для
перорального
прийому.

Дорослим:  по 1
таблетці 2-3
рази на добу
після
прийому їжі.
Максимальна
добова доза лікарського
засобу
становить 6
таблеток (за 3
прийоми).

Тривалість
курсу
лікування
залежить від перебігу
та тяжкості
захворювання
та не має
перевищувати
5 днів у разі
застосування
як
знеболювального
засобу і 3 дні
– як
жарознижувального
засобу.

Не
приймати
разом з
іншими
лікарськими
засобами, що
містять
парацетамол.

Діти.

Препарат
не
застосовувати
дітям через
ризик
розвитку
синдрому
Рейє
(гіперпірексія,
метаболічний
ацидоз,
порушення з
боку нервової
системи та
психіки,
блювання,
порушення
функції
печінки) при
гіпертермії
на тлі вірусних
захворювань.

Передозування.

Симптоми
передозування
парацетамолу.

Ураження
печінки
можливе у
дорослих, які
прийняли 10 г і
більше
парацетамолу,
та у дітей,
які прийняли
препарат у
дозі понад 150
мг/кг маси тіла.
У пацієнтів
з факторами
ризику
(тривале лікування
карбамазепіном,
фенобарбітоном,
фенітоїном,
примідоном,
рифампіцином,
звіробоєм
або іншими
лікарськими
засобами, що
індукують
ферменти
печінки;
регулярне вживання
надмірних
кількостей
етанолу; глутатіонова
кахексія
(розлади
травлення, муковісцидоз,
ВІЛ-інфекція,
голод,
кахексія))
застосування
5 г
або більше
парацетамолу
може
призвести до
ураження
печінки.

Ураження
печінки може
стати явним
через 12-48 годин
після
прийому
надмірних
доз
препарату. У
перші 24
години
можуть
виникнути
наступні симптоми:
блідість, нудота,
блювання,
анорексія,
абдомінальний
біль. При
тяжкому
отруєнні
печінкова
недостатність
може
прогресувати
до
енцефалопатії,
гіпоглікемії,
коми та летального
наслідку.
Гостра
ниркова
недостатність
з гострим некрозом
канальців
може
проявлятися
сильним
поперековим
болем,
гематурією,
протеїнурією
і
розвинутися
навіть при
відсутності
тяжкого
ураження
нирок.  Можуть
виникати
порушення
метаболізму
глюкози та
метаболічний
ацидоз. Відзначалася
також
серцева
аритмія та
панкреатит. При
тривалому
застосуванні
препарату у великих
дозах з
боку органів
кровотворення
може розвинутись
апластична
анемія,
тромбоцитопенія,
панцитопенії,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія.
При прийомі
великих доз з боку
ЦНС −
запаморочення,
психомоторне
збудження і
порушення
орієнтації; з
боку сечовидільної
системи −
нефротоксичність
(ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит, капілярний
некроз).

При
передозуванні
необхідна
швидка медична
допомога.
Пацієнта
слід негайно
доставити у
лікарню,
навіть якщо
відсутні
ранні симптоми
передозування.
Симптоми
можуть бути
обмежені
нудотою та
блюванням
або можуть не
відображати
тяжкості
передозування
чи ризику
ураження
органів. Слід
розглянути
доцільність лікування
активованим
вугіллям,
якщо надмірна
доза
парацетамолу
була
прийнята у межах
1 години.
Концентрацію
парацетамолу
у плазмі
крові слід
вимірювати
через 4 години
або пізніше
після
прийому
(більш ранні
концентрації
є
недостовірними).
Лікування N-ацетилцистеїном
може бути
застосовано
протягом 24
годин після
прийому
парацетамолу,
але
максимальний
захисний
ефект настає при
його
застосуванні
протягом 8
годин після
прийому.
Ефективність
антидоту
різко знижується
після цього
часу. При
необхідності
пацієнту
внутрішньовенно
слід вводити
N-ацетилцистеїн
у дозах
згідно з
чинними
рекомендаціями.
При
відсутності
блювання
можна
застосовувати
метіонін
перорально
як
відповідну альтернативу
у віддалених
районах поза
лікарнею. Необхідно
також
застосувати
загальнопідтримуючі
заходи.

Симптоми
передозування
ацетилсаліцилової
кислоти.

Передозування
саліцилатів можливе
через
хронічну
інтоксикацію,
що виникла
внаслідок
тривалої
терапії (застосування
понад 100
мг/кг/добу
більше 2 днів
може
спричинити
токсичні
ефекти), а також
через гостру
інтоксикацію,
яка несе загрозу
життю
(передозування)
і причинами якої
можуть бути
випадкове
застосування
(дітьми) або
непередбачене
передозування.

Хронічне
отруєння
саліцилатами
може мати
прихований
характер,
оскільки
його ознаки
неспецифічні.
Помірна
хронічна
інтоксикація,
спричинена
саліцилатами,
або
саліцилізм, зустрічається,
як правило,
тільки після
повторних
прийомів
великих доз. Основні
симптоми: порушення
рівноваги,
запаморочення,
дзвін у
вухах,
глухота,
посилене
потовиділення,
нудота і
блювання,
головний
біль,
сплутаність
свідомості.
Зазначені
симптоми
можна контролювати
зниженням
дози. Дзвін у
вухах може
відзначатися
при концентрації
саліцилатів
у плазмі
крові понад 150-300
мкг/мл.
Серйозніші
побічні реакції
зустрічаються
при концентрації
саліцилатів
у плазмі
крові понад 300
мкг/мл.

Про
гостру
інтоксикацію
свідчить
виражена
зміна
кислотно-лужного
балансу, який
може
відрізнятися
залежно від
віку і тяжкості
інтоксикації.
Тяжкість
стану не може
бути
визначена
лише на
підставі
концентрації
саліцилатів
у плазмі
крові.

Абсорбція
ацетилсаліцилової
кислоти може
уповільнюватися
у зв’язку із
затримкою
шлункового
вивільнення,
формування
конкрементів
у шлунку.

Лікування:
інтоксикація,
спричинена
передозуванням
ацетилсаліцилової
кислоти,
визначається
ступенем
тяжкості,
клінічними
симптомами
та лікується
стандартними
методами, які
застосовують
при отруєнні.
Усі заходи
мають бути
спрямовані
на
прискорення видалення
лікарського
засобу та
відновлення
електролітного
і
кислотно-лужного
балансу.
Застосовують
активоване
вугілля,
форсований
лужний
діурез.
Залежно від
стану
кислотно-лужної
рівноваги та
електролітного
балансу
проводять
інфузійне
введення
розчинів електролітів.
При тяжких
отруєннях
показаний
гемодіаліз.
При
довготривалому
застосуванні
високих доз
можливі
апластична
анемія,
тромбоцитопенія,
панцитопенія,
агранулоцитоз,
нейтропенія,
лейкопенія.
При прийомі
високих доз
можливе
виникнення
порушень з
боку центральної
нервової
системи
(запаморочення,
психомоторне
збудження,
порушення
орієнтації
та уваги,
безсоння,
тремор,
нервозність,
занепокоєння),
з боку
сечовидільної
системи – нефротоксичність
(ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит,
папілярний
некроз). У
разі передозування
можуть
спостерігатися
підвищене
потовиділення,
психомоторне
збудження або
пригнічення
ЦНС,
сонливість,
порушення свідомості,
порушення
серцевого
ритму, тахікардія,
екстрасистолія,
тремор,
гіперрефлексія,
судоми.

Симптоми
передозування
кофеїну.

Великі
дози кофеїну
можуть
зумовити
біль в
епігастральній
ділянці,
блювання,
діурез,
прискорене
дихання,
екстрасистолію,
тахікардію
або серцеву
аритмію,
вплив на
центральну
нервову
систему
(запаморочення,
безсоння,
нервозність,
нервове
збудження,
синдром
підвищеної
нервово-рефлекторної
збудливості,
головний
біль,
дратівливість,
стан афекту,
тривожність,
неспокій,
тремор,
судоми).
Клінічно
значущі
симптоми
передозування
кофеїну пов’язані
також з
ураженням
печінки
парацетамолом.

Лікування. При
передозуванні
необхідна
швидка медична
допомога,
навіть якщо
симптоми передозування
відсутні. Призначення
метіоніну
перорально
або ацетилцистеїну
внутрішньовенно
може дати
позитивний
ефект
протягом 48
годин після
передозування.
Необхідно
також
застосувати
загальнопідтримуючі
заходи,
симптоматичну
терапію, включаючи
застосування
антагоністів
β-адренорецепторів,
які можуть
усунути кардіотоксичні
ефекти. Специфічний
антидот
відсутній.

Побічні
реакції.

При
застосуванні
лікарського
засобу
Аскофен Л в
окремих
хворих
можуть
спостерігатися
побічні
реакції, які
характерні
для ацетилсаліцилової
кислоти,
парацетамолу
або кофеїну.

З
боку органів
зору:
порушення
зору, що
свідчить про
передозування.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: дзвін
у вухах, шум у
вухах,
порушення
орієнтації.

З
боку
дихальної
системи: риніт,
закладеність
носа,
бронхоспазм
у пацієнтів,
чутливих до
ацетилсаліцилової
кислоти та до
інших НПЗЗ.

З
боку
серцево-судинної
системи: тахікардія,
відчуття
серцебиття,
артеріальна
гіпертензія,
аритмія.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія, сульфатгемоглобінемія
і
метгемоглобінемія
(ціаноз,
задишка, біль
у ділянці
серця), гемолітична
анемія, синці
чи кровотечі,
при
тривалому
застосуванні
у великих
дозах –
апластична
анемія, панцитопенія,
нейтропенія,
тромбоцитопенія,
агранулоцитоз.
Через
антиагрегантну
дію на
тромбоцити
ацетилсаліцилова
кислота
підвищує
ризик
розвитку
кровотеч.
Спостерігалися
такі
кровотечі, як
інтраопераційні
геморагії,
гематоми,
кровотечі з
органів
сечостатевої
системи,
носові кровотечі,
кровотечі з
ясен,
шлунково-кишкові
кровотечі та
мозкові
геморагії
(особливо у
пацієнтів із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією
та/або при
одночасному
застосуванні
антигемостатичних
засобів), які
у поодиноких
випадках
загрожували життю.

З
боку
нервової
системи: головний
біль,
нервозність,
занепокоєння,
запаморочення,
тремор,
парестезії,
підвищена
збудливість,
дратівливість,
порушення
сну,
безсоння,
загальна
слабкість,
роздратованість.

З боку
психіки: відчуття страху,
занепокоєність,
тривожність.

З
боку
травного
тракту: диспептичні
розлади,
включаючи
нудоту, блювання,
дискомфорт
та біль в
епігастрії,
печію,
абдомінальний
біль;
запалення
травного
тракту, ерозивно-виразкові
ураження
травного
тракту, які
можуть у
поодиноких
випадках
спричинити
шлунково-кишкові
кровотечі та
перфорації з
відповідними
лабораторними
та клінічними
проявами;
виразки на
слизовій
оболонці
ротової
порожнини.

З
боку імунної
системи: реакції
гіперчутливості,
включаючи
анафілаксію, анафілактичний
шок.

У
пацієнтів з
індивідуальною
підвищеною чутливістю
до
саліцилатів
можливий
розвиток
алергічних
реакцій
шкіри,
включаючи
такі
симптоми, як
гіперемія
шкіри,
відчуття
жару,
висипання,
кропив’янка,
набряк,
свербіж,
ангіоневротичний
набряк,
риніт,
закладеність
носа. У
хворих на бронхіальну
астму
можливе
збільшення
частоти
виникнення
бронхоспазму;
алергічних
реакцій від
незначного
до помірного
ступеня, які
можуть
вражати
шкіру,
дихальні
шляхи,
травний тракт,
кардіоваскулярну
систему і
проявлятися
у вигляді
висипів,
кропив’янки,
набряку,
свербежу.

З
боку
ендокринної
системи: гіпоглікемія,
аж до
гіпоглікемічної
коми.

З
боку
сечовидільної
системи:
нефротоксичність
(ниркова
коліка,
інтерстиціальний
нефрит,
папілярний
некроз).

З
боку
гепатобіліарної
системи:
порушення
функції
печінки,
підвищення
активності
печінкових
ферментів, як
правило без
розвитку
жовтяниці,
гепатонекроз
(дозозалежний
ефект),
транзиторна
печінкова
недостатність
із
підвищенням
рівня трансаміназ
печінки.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: шкірний
свербіж,
висип на
шкірі і
слизових оболонках
(зазвичай генералізований
висип, еритематозний,
кропив’янка),
ангіоневротичний
набряк,
мультиформна
ексудативна
еритема (у т. ч.
синдром
Стівенса-Джонсона),
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла).

Загальні
розлади: загальна
слабкість.

Інші: кровотечі
можуть
призвести до
гострої та хронічної
постгеморагічної/залізодефіцитної
анемії
(внаслідок
так званої
прихованої
мікрокровотечі)
з відповідними
лабораторними
проявами і клінічними
симптомами,
такими як
астенія, блідість
шкірного
покриву,
гіпоперфузія,
некардіогенний
набряк
легень.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції.

Повідомлення про побічні
реакції після реєстрації
лікарського
засобу має важливе
значення.
Це дає
змогу проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик при застосуванні
цього лікарського
засобу. Медичним
та фармацевтичним
працівникам,
а також пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід повідомляти
про усі випадки підозрюваних
побічних
реакцій
та відсутності
ефективності
лікарського
засобу
через Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності.

3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 6 таблеток
у блістерах;

по 6
таблеток у
блістері, по 10
блістерів у
пачці;

по 10
таблеток у
блістерах;

по 10 таблеток
у блістері,
по 10
блістерів у
пачці;

по 10 таблеток
у блістері,
по 1 блістеру
у пачці.

Категорія
відпуску.

Без
рецепта:
таблетки № 6, №10.

За
рецептом:
таблетки № 60
(6×10), № 100 (10×10).

Виробник.

АТ
«Лубнифарм».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Україна, 37500,
Полтавська
обл., м. Лубни, вул.
Барвінкова, 16.