ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

АБІЗОЛ

(ABIZOL)

Склад:

діюча
речовина: арипіпразол;

1
таблетка
містить
арипіпразолу
5 мг або 10 мг, або
15 мг, або 30 мг;

допоміжні
речовини:

таблетки
по 5 мг: маніт (Е 421),
кросповідон,
повідон, індигокармін
лак (E 132), магнію
стеарат;

таблетки
по 10 мг: маніт (Е 421),
кросповідон,
повідон,
заліза оксид
червоний (E 172), магнію
стеарат;

таблетки
по 15 мг: маніт (Е 421),
кросповідон,
повідон,
заліза оксид
жовтий (E 172),
магнію
стеарат;

таблетки
по 30 мг: маніт (Е 421),
кросповідон,
повідон,
заліза оксид
червоний (E 172),
магнію
стеарат.

Лікарська
форма.
Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 5 мг:
таблетки
модифікованої
прямокутної
форми,
блакитного
кольору, з
тисненням «5»
з одного боку
та лінією
розлому з
іншого; допускається
наявність
вкраплень;

таблетки
по 10 мг: таблетки
модифікованої
прямокутної
форми,
рожевого
кольору, з
тисненням
«10» з одного
боку та
лінією
розлому з
іншого;
допускається
наявність
вкраплень;

таблетки
по 15 мг: круглі
таблетки
жовтого
кольору з
тисненням
«15» з одного
боку;
допускається
наявність
вкраплень;

таблетки
по 30 мг: круглі
таблетки
рожевого
кольору з
тисненням
«30» з одного
боку;
допускається
наявність
вкраплень.

Фармакотерапевтична
група. Психолептичні
засоби.
Антипсихотичні
засоби. Інші
антипсихотичні
засоби.
Арипіпразол. Код
АТХ N05A X12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Терапевтична
дія
арипіпразолу
при шизофренії
зумовлена
сполученням
часткової агоністичної
активності
відносно D2-дофамінових
і 5HT1a-серотонінових
рецепторів і
антагоністичною
активністю
відносно 5HT2
серотонінових
рецепторів. Арипіпразол
проявляє
властивості
антагоніста
у тварин із
допамінергічною
гіперактивністю
та
властивості
агоніста у
тварин із
допамінергічною
гіпоактивністю. Арипіпразол
має високу
афінність in vitro
до D2- і D3-дофамінових
рецепторів, 5HT1a-
і 5HT2a-серотонінових
рецепторів
та помірну
афінність до
D4-дофамінових,
5HT2c- і
5HT7-серотонінових
рецепторів, a1-адренорецепторів
та H1-гістамінових
рецепторів.
Арипіпразол
характеризується
також
помірною
афінністю до
ділянок
зворотного
захоплення
серотоніну
та
відсутністю
афінності до
мускаринових
рецепторів. Взаємодією
не тільки з
дофаміновими
та серотоніновими
рецепторами
можна
пояснити
деякі
клінічні
ефекти
арипіпразолу.

Арипіпразол,
призначений
здоровим добровольцям
у дозі від 0,5 до
30 мг 1 раз на
добу (застосовували
протягом 2
тижнів),
призвів до
залежного
від дози
зниження зв’язування
11C-раклоприду,
ліганда
рецептора D2/D3,
для
виявлення
хвостатого
ядра та
оболонки за
допомогою
позитронно-емісійної
томографії.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Арипіпразол
швидко
всмоктується
після прийому.
Максимальна
концентрація
(Сmax)
арипіпразолу
у плазмі
крові
досягається
через 3–5
годин.
Абсолютна
біодоступність
таблетованої
форми препарату
становить 87 %. Їжа з
високим
вмістом жиру
не впливає на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Розподіл

Арипіпразол
широко
розподіляється
у тканинах
організму.
Об’єм
розподілу
становить
4,9 л/кг,
вказуючи на
екстенсивний
екстраваскулярний
розподіл. При
терапевтичній
концентрації
понад 99 % арипіпразолу
зв’язується
з білками
сироватки
крові, головним
чином з
альбуміном.

Біотрансформація

Арипіпразол
метаболізується
у печінці трьома
способами:
дегідруванням,
гідроксилюванням
та N‑дезалкілуванням.
За даними
експериментів
in vitro,
дегідрування
та
гідроксилювання
арипіпразолу
відбувається
під дією
ферментів CYP3A4 і
CYP2D6, а N‑дезалкілування
каталізується
ферментом CYP3A4.
Арипіпразол
є основним
компонентом
препарату в
крові. У
рівноважному
стані площа під
кривою
«концентрація-час»
(AUC)
дегідроарипіпразолу
у плазмі
крові становить
приблизно 40 %
від AUC
арипіпразолу.

Виведення

Середній
період
напіввиведення
арипіпразолу
становить
приблизно 75
годин в осіб
з активним
метаболізмом
CYP2D6 та
приблизно 146
годин в осіб
зі слабким
метаболізмом
CYP2D6. Загальний
кліренс
арипіпразолу
становить  0,7
мл/хв/кг,
головним
чином за
рахунок
виведення
печінкою. Після
однієї
пероральної
дози
арипіпразолу
приблизно 27 %
виводиться
із сечею та
приблизно 60 % –
із калом. Менше
1 %
незміненого
арипіпразолу
визначається
в сечі і
приблизно 18 %
прийнятої
дози в незміненому
вигляді
виводиться з
калом.

Діти

Фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу
в пацієнтів
віком від
10 до 17 років
були схожі на
такі у
дорослих,
якщо
враховувати
масу тіла.

Пацієнти
літнього
віку

Не
виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між здоровими
добровольцями
літнього
віку та
дітьми, немає
жодного помітного
впливу віку
пацієнтів на
фармакокінетичний
аналіз
пацієнтів,
хворих на шизофренію.

Стать

Не
виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між здоровими
представниками
жіночої та
чоловічої
статі, також немає
жодного
помітного
впливу статі
населення на
фармакокінетичний
аналіз у пацієнтів,
хворих на
шизофренію.

Куріння

Оцінка груп
пацієнтів не
виявила
жодних доказів
клінічно
значущих
наслідків
впливу
паління на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Раса

Оцінка груп
пацієнтів не
виявила
жодних доказів
клінічно
значущих
наслідків
впливу раси
на
фармакокінетичні
властивості арипіпразолу.

Ниркова
недостатність

Фармакокінетичні
характеристики
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу
виявилися подібними
у пацієнтів з
гострою
хворобою нирок
порівняно з
молодими
здоровими добровольцями.

Печінкова
недостатність

Однодозове
клінічне
дослідження
у пацієнтів з
різним
ступенем цирозу
печінки
(класи A, B та C за
класифікацією
Чайлда – П’ю)
не виявило
значного
впливу
печінкової
недостатності
на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу,
однак
дослідження
проводилося
лише на 3
пацієнтах із
цирозом
печінки
класу С, що
недостатньо
для
отримання
висновків щодо
їх
метаболічних
здатностей.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Дорослі.

Лікування
шизофренії у
дорослих і
підлітків
віком від 15
років.

Лікування
помірних та
тяжких
маніакальних
епізодів
біполярного
розладу І
типу, а також для профілактики
нових
маніакальних
епізодів у дорослих,
які вже
перенесли маніакальні
епізоди та
які
піддавалися
лікуванню
арипіпразолом.

Лікування
маніакальних
епізодів від
помірного до
тяжкого
ступеня у
підлітків
віком від 13
років із
біполярним
розладом I
типу тривалістю
до 12 тижнів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
арипіпразолу
або до
будь-якого
іншого
компонента, що
входить до
складу
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Арипіпразол
потенційно
може
посилювати дію
деяких
антигіпертензивних
лікарських
засобів
внаслідок
блокади α1- адренорецепторів.

З
огляду на
основний
вплив
арипіпразолу
на
центральну
нервову
систему, слід
дотримуватись
обережності
при
одночасному
застосуванні
арипіпразолу
з алкоголем
або іншими
лікарськими
засобами, що
впливають на
центральну
нервову
систему, у
зв’язку з
можливими
перехресними
побічними
реакціями,
такими як
седативна
дія (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Слід
дотримуватись
обережності
при одночасному
застосуванні
арипіпразолу
з лікарськими
засобами, що
спричиняють
подовження
інтервалу QT
та порушення
рівня електролітів.

Потенційний
вплив інших
лікарських
засобів на
дію
арипіпразолу

Не виявлено
значного
впливу H2-блокатора
гістамінових
рецепторів
фамотидину,
що спричиняє
значне
пригнічення
секреції
соляної
кислоти у
шлунку, на
фармакокінетику
арипіпразолу.
Арипіпразол
метаболізується
декількома
шляхами з
участю
ферментів CYP2D6 і
CYP3A4, але не
ферментами CYP1A.
Таким чином,
для курців корегувати
дозу не
потрібно.

Хінідин та
інші
інгібітори CYP2D6

Потужні
інгібітори CYP2D6
(хінідин)
підвищують AUC
арипіпразолу
на 107 %, у той час
як Cmax залишається
незміненою.

AUC
та Cmax
дегідроарипіпразолу,
активного
метаболіту,
знижується
на 32 % та 47 %. Дозу
арипіпразолу
необхідно
зменшити
наполовину
при одночасному
застосуванні
з хінідином.
Інші інгібітори
CYP2D6, такі як
флуоксетин
та пароксетин,
можуть
володіти
подібною
дією, тому
може бути
необхідним
зменшити
дози
препарату.

Кетоконазол
та інші
інгібітори CYP3A4

У
ході
досліджень
виявлено, що
потужні інгібітори
CYP3A4
(кетоконазол)
підвищували
AUC та Cmax
арипіпразолу
на 63 % та 37 %
відповідно. AUC
та Cmax
дегідроарипіпразолу
підвищувалися
на 77 % та 43 %
відповідно. У
пацієнтів із
повільним
метаболізмом
через CYP2D6
одночасне
застосування
сильних інгібіторів
CYP3A4 може
призвести до
вищих плазмових
концентрацій
арипіпразолу
порівняно з
пацієнтами з
активним
метаболізмом
через CYP2D6. При
одночасному
застосуванні
кетоконазолу
або інших
потужних
інгібіторів
CYP3A4 слід
зважити
потенційну
користь та
можливі
ризики для
пацієнта. При
одночасному
застосуванні
кетоконазолу
дозу
арипіпразолу
необхідно
зменшити
приблизно
наполовину
рекомендованої
дози. При
застосуванні
інших
потужних
інгібіторів
CYP3A4, таких як ітраконазол
або
інгібітори
ВІЛ протеаз,
очікуються
подібні
ефекти та
зниження
дози (див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»).
Після
припинення
застосування
інгібіторів
CYP2D6 чи CYP3A4 дозу
арипіпразолу
необхідно
підвищити до
первинного
рівня. При
одночасному
застосуванні
слабких
інгібіторів
CYP3A4 (наприклад,
дилтіазему)
чи CYP2D6 (наприклад,
есциталопраму)
можна
очікувати
помірного
підвищення
концентрації
арипіпразолу.

Карбамазепін
та інші
індуктори CYP3A4

При
комбінованому
застосуванні
карбамазепіну,
потужного
індуктора CYP3A4, і
перорального
арипіпразолу
пацієнтам із
шизофренією
і
шизоафективним
розладом
геометричні Cmax
і AUC
арипіпразолу
були на 68 % і 73 %
нижчими
порівняно з
відповідними
показниками
при монотерапії
арипіпразолом
у дозі 30 мг.
Середні
геометричні Cmax
і AUC
дегідроарипіпразолу
при
комбінованому
застосуванні
з
карбамазепіном
знижувалися
на 69 % і 71 %
порівняно з
відповідними
показниками
монотерапії
арипіпразолом.
Дозу
арипіпразолу
необхідно
збільшити у 2
рази при
одночасному
застосуванні
з
карбамазепіном.
Можна чекати
аналогічної
дії при
взаємодії з
іншими потужними
індукторами
CYP3A4 (такими як
рифампіцин,
рифабутин,
фенітоїн,
фенобарбітал,
примідон,
ефавіренц,
невірапін,
звіробій),
тому
необхідне
відповідне
підвищення
дози
арипіпразолу.
Після
припинення
застосування
потужних індукторів
CYP3A дозу
арипіпразолу
необхідно
зменшити до
рекомендованої
дози.

Вальпроат
та літій

При
одночасному
прийомі
вальпроату
або літію та
арипіпразолу
не
відзначалося
клінічно
значущого
впливу на
концентрацію
арипіпразолу, тому
коригування
дози не
потрібне.

Вплив
арипіпразолу
на інші
лікарські
засоби

При
прийомі
арипіпразолу
у дозі 10-30
мг/добу відсутній
вплив на
метаболізм
субстратів CYP2D6
(відношення
декстрометорфан/3-метоксиморфін),
CYP2C9 (варфарин), CYP2C19
(омепразол)
та CYP3A4
(декстрометорфан).
Крім того,
арипіпразол
і його основний
метаболіт
дегідроарипіпразол
не змінювали
метаболізм з
участю
ферменту CYP1A2 in vitro.
Малоймовірний
клінічно
значущий
вплив арипіпразолу
на лікарські
засоби, що
метаболізуються
з участю цих
ферментів.
Таким чином,
арипіпразол
не спричиняє
клінічно значущих
взаємодій,
опосередкованих
дією даних
ферментів.
При
застосуванні
арипіпразолу
одночасно з
вальпроатом,
літієм чи
ламотриджином
відсутні
клінічно
важливі
зміни
концентрацій
вальпроату,
літію або
ламотриджину.

Серотоніновий
синдром

У
пацієнтів,
які
приймають
арипіпразол,
повідомляли
про
серотоніновий
синдром, особливо
при
одночасному
прийомі
серотонінергічних
лікарських
засобів,
таких як селективний
інгібітор
зворотного
захоплення
серотоніну / селективний
інгібітор
зворотного
захоплення
серотоніну/норадреналіну
(СІЗЗС/СІЗЗСН), або
лікарських
засобів, що
підвищують
концентрацію
арипіпразолу
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Особливості
застосування.

При
лікуванні
антипсихотичними
препаратами
клінічне
покращення
може
відзначатися
протягом
періоду від
кількох днів
до кількох
тижнів.
Протягом
даного
періоду необхідно
ретельно
спостерігати
за цими пацієнтами.

Суїцид

У
деяких
випадках
одразу ж
після
застосування
чи при зміні
нейролептиків,
включаючи
арипіпразол,
відзначалася
суїцидальна поведінка,
характерна
для
психічних
захворювань,
та зміни
настрою (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
При
застосуванні
нейролептиків
пацієнтам з
високим
ризиком
виникнення
суїцидів
необхідний
ретельний
медичний
нагляд.

Серцево-судинні
розлади

Арипіпразол
необхідно
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
серцево-судинними
захворюваннями
(з наявністю
в анамнезі перенесеного
інфаркту
міокарда чи
ішемічної
хвороби
серця або із
серцевою
недостатністю
і
порушеннями
провідності),
цереброваскулярними
захворюваннями
і станами, що
призводять
до
артеріальної
гіпотензії
(зневоднення,
гіповолемія
і лікування антигіпертензивними
препаратами)
чи артеріальної
гіпертензії,
включаючи
загострення
або
злоякісну
гіпертензію.

При
застосуванні
нейролептиків
повідомляли
про випадки венозної
тромбоемболії
(ВТЕ). Оскільки у
пацієнтів,
які
приймають
нейролептики,
часто
спостерігаються
набуті фактори
ризику ВТЕ,
до і під час
лікування
арипіпразолом
повинно бути
виявлено всі
можливі
фактори
ризику ВТЕ і
вжито всіх
профілактичних
заходів.

Подовження
інтервалу QT

У ході
досліджень
арипіпразолу
відзначалися
випадки
подовження
інтервалу QT
порівняно з
плацебо.
Арипіпразол,
як і інші
нейролептики,
необхідно з
обережністю застосовувати
пацієнтам з
наявністю в
анамнезі
подовження
інтервалу QT (див. розділ
«Побічні
реакції»).

Пізня
дискінезія

Ризик
розвитку
пізньої
дискінезії
зростає у
міру
збільшення
тривалості
терапії нейролептиками,
тому з появою
симптомів пізньої
дискінезії
при
застосуванні
арипіпразолу
слід
зменшити
його дозу або
відмінити
терапію (див. розділ
«Побічні
реакції»). Зазначені
симптоми
можуть
тимчасово
загостритися
або навіть
виникнути
після припинення.

Інші
екстрапірамідні
симптоми

При
застосуванні
арипіпразолу
у дітей спостерігалися
акатизія і
паркінсонізм.
У разі появи
ознак інших
екстрапірамідних
симптомів
слід
розглянути
можливість
зниження
дози та вести
ретельний
клінічний моніторинг
стану
пацієнта.

Злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС)

При
лікуванні
нейролептиками,
у тому числі
арипіпразолом,
описаний
загрозливий
для життя
симптомокомплекс,
відомий під
назвою
злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС). У
клінічних
дослідженнях
під час
лікування
арипіпразолом
повідомлялося
про рідкісні
випадки
розвитку ЗНС.
Цей синдром
проявляється
гіперпірексією,
м’язовою
ригідністю,
порушеннями
психіки і
нестабільністю
вегетативної
нервової
системи
(нерегулярний
пульс та
артеріальний
тиск,
тахікардія, підвищена
пітливість
та аритмії
серця). Додаткові
ознаки
можуть
включати
підвищення рівня креатинфосфокінази,
міоглобінурію
(рабдоміоліз)
і гостру
ниркову
недостатність.
Проте
спостерігалися
й окремі
випадки підвищення
рівня креатинкінази
і
рабдоміолізу,
не обов’язково
пов’язані зі
ЗНС. У разі
появи у
пацієнта
симптомів
ЗНС або нез’ясовної
дуже високої
температури
тіла без
додаткових
клінічних
проявів ЗНС
прийом усіх
нейролептичних
лікарських
засобів, у
тому числі
арипіпразолу,
необхідно
припинити.

Судоми

У клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
нечасто
повідомляли
про випадки
судом. Таким
чином,
арипіпразол
слід з
обережністю застосовувати
пацієнтам з
наявністю
судом в
анамнезі або
при станах,
пов’язаних з
виникненням
судом (див.
розділ
«Побічні
реакції»). Пацієнти
літнього віку
із психозами
при деменції

Підвищення
ризику летального
наслідку

У
трьох
плацебо-контрольованих
дослідженнях
(n = 938; середній
вік: 82,4 року;
діапазон: від
56 до 99 років)
застосування
арипіпразолу
пацієнтам
літнього
віку з
психозом,
пов’язаним
із хворобою
Альцгеймера,
було
асоційоване
з підвищеним
ризиком
летальних
наслідків порівняно
з плацебо.
Рівень
летальності
становив при
прийомі арипіпразолу
3,5 % порівняно
з 1,7 % при
прийомі
плацебо. Хоча
були різні
причини
летального
наслідку: або
серцево-судинні
захворювання
(наприклад,
серцева
недостатність,
раптова
серцева
смерть), або
інфекції
(наприклад,
пневмонія) (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Цереброваскулярні
побічні
реакції

У тих самих
дослідженнях
повідомлялося
про
цереброваскулярні
побічні
реакції (такі
як інсульт, транзиторні
ішемічні
атаки),
включаючи
летальні
випадки
(середній вік
84 роки, від 78 до 88
років).
Загалом в 1,3 %
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол,
повідомлялося
про
цереброваскулярні
побічні
реакції
порівняно з 0,6 %
пацієнтів,
які отримували
плацебо у цих
дослідженнях. Ця
відмінність
не є
статистично
значущою. Проте
в одному з
досліджень, а
саме дослідженні
з
фіксованими
дозами, було
виявлено статистично
значущий
зв’язок
«доза–відповідь»
щодо цереброваскулярних
побічних
реакцій у пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Арипіпразол
не показаний
для
лікування психозів
при деменції.

Гіперглікемія
і цукровий
діабет

Гіперглікемія,
у деяких випадках
виражена і
пов’язана із
кетоацидозом
або гіперосмолярною
комою і
навіть до
летального
наслідку,
була відзначена
у пацієнтів,
які приймали
атипові нейролептики,
включаючи
арипіпразол. Фактори
ризику
тяжких
ускладнень
включають
ожиріння і
наявність
діабету в
сімейному
анамнезі. У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
не було
виявлено
суттєвих
відмінностей
у частоті
виникнення
побічних
реакцій, пов’язаних
з
гіперглікемією
(включаючи
діабет), або в
аномальних
лабораторних
показниках
глікемії
порівняно з
плацебо.
Відсутня
точна
порівняльна
оцінка ризиків
побічних
реакцій, пов’язаних
із
гіперглікемією,
у пацієнтів,
які застосовували
арипіпразол
та інші
атипові
нейролептики.
Необхідно
ретельно
наглядати за
станом пацієнтів,
які
приймають
будь-які
нейролептики,
включаючи
арипіпразол,
фіксуючи симптоми
гіперглікемії
(такі як
полідипсія, поліурія,
поліфагія і
слабкість), а
стан пацієнтів
із цукровим
діабетом або
факторами
ризику
розвитку
цукрового
діабету необхідно
регулярно
контролювати
щодо підвищення
рівня
глюкози (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Гіперчутливість

Як і при
застосуванні
інших
лікарських
засобів,
можливі
реакції
гіперчутливості
/ алергічні
реакції (див.
розділ
«Побічні реакції»).

Збільшення
маси тіла

У пацієнтів
з
шизофренією
або
маніакальними
епізодами
біполярного
розладу
часто відзначається
збільшення
маси тіла
внаслідок
супутньої
патології,
застосування
інших
нейролептиків,
що
спричиняють
збільшення
маси тіла,
малокерованого
способу життя,
що може
призвести до
тяжких
ускладнень.

У
ході
досліджень у
пацієнтів,
які приймали
арипіпразол, спостерігалося
збільшення
маси тіла. У
даних
пацієнтів існують
значні
фактори
ризику, такі
як наявність
в анамнезі
цукрового
діабету,
захворювань
щитовидної
залози чи
аденоми
гіпофіза.

У
дослідженнях
з участю
пацієнтів
підліткового
віку з
біполярною
манією було
відзначено
підвищення
маси тіла на
тлі лікування
арипіпразолом
через 4 тижні
терапії.
Необхідно
контролювати
масу тіла у
підлітків з
біполярною
манією. При
значному збільшенні
маси тіла потрібно
вирішити
питання щодо
можливого
зниження
дози (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Дисфагія

При
застосуванні
нейролептиків,
включаючи
арипіпразол,
можливі
порушення
моторики
стравоходу
та аспірація.
Арипіпразол,
як і інші
нейролептики,
необхідно з
обережністю застосовувати
пацієнтам з
підвищеним
ризиком
аспіраційної
пневмонії.

Патологічна
ігроманія та
інші
порушення
контролю
імпульсної
поведінки

Пацієнти
можуть
відчувати
посилення
випадків
патологічної
схильності,
особливо до
азартних
ігор, і
нездатність
контролювати
ці напади під
час прийому
арипіпразолу.
Також
повідомляли
про
гіперсексуальність,
непереборний
потяг до
покупок,
переїдання
або
неконтрольований
потяг до
вживання їжі
й інші
розлади
імпульсивної
та компульсивної
поведінки.
Важливо, щоб
пацієнти та
особи, які за
ними
доглядають,
повідомляли
лікаря про
розвиток
вищезазначених
розладів під
час
лікування
арипіпразолом.
Симптоми
порушення імпульсного
контролю
можуть бути
пов’язані з
основним
розладом,
однак іноді
повідомляли
про
зникнення
патологічних
потягів
після
зменшення
дози
препарату
або після
припинення
лікування.
Розлади
імпульсного
контролю
можуть
завдати
шкоди пацієнту
та іншим
людям, якщо
вони не
виявлені. У разі
розвитку
таких
розладів під
час прийому
арипіпразолу
необхідно
розглянути
питання про
зменшення
дози або
припинення лікування
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Пацієнти
із супутнім
синдромом
дефіциту
уваги та гіперактивності
(СДУГ)

Незважаючи
на високу
частоту супутніх
захворювань
біполярного
розладу I
типу і СДУГ, є
дуже обмежені
дані з
безпеки
одночасного
застосування
арипіпразолу
та
стимуляторів,
тому
при
одночасному
призначенні
цих лікарських
засобів
необхідна
надзвичайна
обережність.

Падіння

Арипіпразол
може
спричиняти
сонливість, ортостатичну
гіпотензію,
рухову та
сенсорну
нестабільність,
що може
призвести до
падіння. Слід
дотримуватися
обережності
при
лікуванні
пацієнтів з
підвищеним
ризиком та
починати
лікування з
нижчих
початкових
доз
(наприклад,
для
пацієнтів
літнього
віку або
ослаблених
пацієнтів;
див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Адекватних
і добре
контрольованих
досліджень
щодо
застосування
арипіпразолу
вагітним не
проводили.
Повідомлялося
про вроджені
аномалії,
проте
причинно-наслідковий
зв’язок не
оцінювався. Наявні
дані
досліджень
на тваринах
не дають
змоги
виключити
можливість
ембріофетотоксичності.
Пацієнткам,
які
застосовують
арипіпразол,
слід
порадитися з
лікарем у
разі настання
вагітності
або
планування
вагітності. Через
недостатність
даних з
безпеки у
період
вагітності
препарат
можна
призначати тільки
тоді, коли
очікувана користь
для жінки
перевищує
потенційний ризик
для плода.
При прийомі
нейролептиків,
включаючи
арипіпразол,
протягом ІІІ
триместру
вагітності
можливий
ризик виникнення
побічних
реакцій у
новонароджених,
включаючи
екстрапірамідні
симптоми
та/або
симптоми
відміни
різної
тяжкості та
тривалості.
Повідомляли
про ажитацію,
артеріальну
гіпертензію
або
гіпотензію,
тремор, сонливість,
респіраторний
дистрес чи
розлади при
годуванні
груддю. Тому
за новонародженими
необхідно
ретельно
спостерігати
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Годування
груддю.

Арипіпразол
проникає у
грудне
молоко. Необхідно
прийняти
рішення щодо
припинення годування
груддю або
припинення/утримання
від терапії
арипіпразолом
з урахуванням
користі
грудного
годування
для дитини і
переваги
терапії для
жінки.

Фертильність.

Відповідно
до даних
дослідження
репродуктивної
токсичності
арипіпразол
не впливає на
фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Арипіпразол
має помірний
або
незначний вплив
на здатність
керувати
автотранспортом
унаслідок
побічних
реакцій з
боку нервової
системи та
органів зору,
таких як седативна
дія,
сонливість,
непритомність,
розмитість
поля зору,
диплопія
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Спосіб
застосування
та дози.

Таблетки
застосовувати
внутрішньо.

Дорослі

Шизофренія.
Рекомендована
початкова
доза
препарату становить
10 або 15 мг 1 раз
на добу,
незалежно від
вживання їжі.
Підтримувальна
доза
становить 15
мг на добу.
Ефективна
доза
препарату –
від 10 до 30 мг на
добу.
Збільшення
ефективності
препарату
при
застосуванні
дози більше 15
мг не продемонстровано,
хоча деякі
пацієнти,
можливо,
потребують
більш
високої дози.
Максимальна
добова доза
не повинна
перевищувати
30 мг.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі І
типу

Рекомендована
початкова
доза
становить 15 мг
1 раз на добу
незалежно
від прийому
їжі як при
монотерапії,
так і при
комбінованій
терапії. Деяким
пацієнтам
потрібна
більш висока
доза.
Максимальна
добова доза
не повинна перевищувати
30 мг.

Профілактика
повторних
маніакальних
епізодів при
біполярному
розладі І
типу

Для
профілактики
маніакальних
епізодів у
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол
як
монотерапію
або при
комбінованій
терапії,
лікування
слід
продовжувати
у тих самих
дозах. Коригування
добової дози
або
зменшення дози
визначає
лікар,
враховуючи
клінічний стан
пацієнта.

Пацієнти
дитячого
віку

Шизофренія
у підлітків
віком від 15
років: рекомендована
доза арипіпразолу
становить
10 мг/добу 1 раз
на добу,
застосовувати
незалежно
від вживання
їжі.
Лікування
слід
розпочинати
з дози 2 мг (використовуючи
пероральний
розчин арипіпразолу 1 мг/мл)
протягом 2
днів, потім
титрувати
дозу до 5 мг
протягом 2
додаткових
днів для
досягнення
рекомендованої
добової дози
10 мг. За необхідності
подальше
підвищення
дози слід
здійснювати
з кроком 5 мг,
не
перевищуючи
максимальну
добову дозу 30
мг. Арипіпразол
ефективний у
діапазоні
доз від 10 до 30
мг/добу.
Підвищення
ефективності
при дозах,
вищих за
добову дозу 10
мг, не було
продемонстровано,
хоча окремі
пацієнти
можуть
отримати
користь від більш
високої дози.

Арипіпразол не
рекомендується
застосовувати
пацієнтам
віком до
15 років із
шизофренією через
недостатність
даних щодо
безпеки та
ефективності
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I
типу у
підлітків
віком від 13
років
рекомендована
доза арипіпразолу
становить 10
мг/добу 1 раз
на добу
незалежно
від вживання
їжі.
Лікування
слід
розпочинати
з дози 2 мг (використовуючи
пероральний
розчин арипіпразолу 1
мг/мл)
протягом 2
днів, потім
титрувати
дозу до 5 мг
протягом
2 додаткових
днів для досягнення
рекомендованої
добової дози
10 мг. Тривалість
лікування
має бути
мінімально необхідною
для контролю
симптомів і
не повинна
перевищувати
12 тижнів. Підвищення
ефективності
при дозах,
вищих за добову
дозу 10 мг, не
було
продемонстровано,
а добова доза
30 мг
пов’язана зі
значно вищою частотою
значних
побічних
реакцій,
включаючи
явища,
пов’язані з екстрапірамідними
симптомами,
сонливість,
втому та
збільшення
маси тіла
(див. розділ «Побічні
реакції»). Тому
дози вище 10
мг/добу слід
застосовувати
лише у
виняткових
випадках і
під ретельним
клінічним
моніторингом
(див. розділи «Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).
Пацієнти
молодшого
віку мають
підвищений
ризик
виникнення
побічних реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
арипіпразолу.
Тому арипіпразол не
рекомендується
застосовувати
пацієнтам
віком до
13 років (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Дратівливість,
пов’язана з
аутизмом

Безпека
та
ефективність
арипіпразолу у
дітей та
підлітків
віком до 18
років ще не встановлені.

Судоми,
спричинені
розладом
Туретта

Безпека
та
ефективність
арипіпразолу у
дітей та
підлітків
віком від 6 до 18
років ще не
встановлені.

Пацієнти
з
порушеннями
функції
печінки

Пацієнтам з
порушеннями
функції
печінки від
середнього
до помірного
ступеня коригування
дози не
потрібне.
Існуючих
даних недостатньо,
щоб дати
рекомендації
пацієнтам з
тяжким
порушенням
функції
печінки. Таким
пацієнтам
дозу слід
підбирати
дуже обережно.
Максимальну
добову дозу 30
мг слід з
обережністю застосовувати
пацієнтам з
тяжким
порушенням
функції
печінки (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Пацієнти
з
порушеннями
функції
нирок

Коригування
дози не
потрібне.

Пацієнти
літнього
віку

Ефективність
арипіпразолу
при лікуванні
шизофренії
та
біполярного
розладу І ступеня
у пацієнтів
віком від 65
років не
вивчали. Завдяки
більшій
чутливості
цієї групи пацієнтів
при
наявності
клінічних
факторів
слід
розглянути
зменшення
початкової дози
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Стать

Пацієнти
жіночої
статі не
потребують
корекції
дозування
порівняно з
пацієнтами чоловічої
статі (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Куріння

Відповідно
до
метаболічного
шляху арипіпразолу,
корекція
дози для
курців не
потрібна
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Коригування
дози при
взаємодії

При
супутньому
застосуванні
потужних інгібіторів
CYP3А4 або CYP2D6 з
aрипіпразолом
дозу
останнього
слід зменшити.
При
застосуванні
інгібіторів
CYP3А4 або CYP2D6 при
комбінованій
терапії дозу
арипіпразолу
слід
збільшити (див.
розділ «Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

При
супутньому
застосуванні
потужного індуктора
CYP3А4 з
арипіпразолом
дозу препарату
слід
збільшити.
При
застосуванні
індуктора CYP3А4
при
комбінованій
терапії дозу
арипіпразолу
слід
зменшити до
рекомендованої
дози (див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Діти.

Арипіпразол
призначають
для
лікування шизофренії
підліткам
віком від 15
років та для
лікування
маніакальних
епізодів від помірного
до тяжкого
ступеня у
підлітків віком
від 13 років
із
біполярним
розладом I типу
тривалістю
до 12 тижнів.

Лікування
слід
розпочинати
з дози 2 мг
(використовуючи
пероральний
розчин
арипіпразолу
1 мг/мл).

Передозування.

Ознаки
та симптоми

Були
повідомлення
про
випадкове
або навмисне
передозування
арипіпразолу
з одноразовим
прийомом до 1260
мг, що не
супроводжувалися
летальним
наслідком.
Потенційні
медично
важливі
симптоми
включали
летаргію, підвищення
артеріального
тиску,
сонливість,
тахікардію,
нудоту,
блювання та
діарею. Крім
того, описано
випадки
передозування
арипіпразолу
у дітей
(прийом до 195 мг),
що не супроводжувалися
летальним
наслідком. До
потенційно
небезпечних
симптомів
передозування
належать
сонливість,
минуща втрата
свідомості та
екстрапірамідні
розлади.

Лікування

При
передозуванні
потрібна
підтримуюча
терапія,
забезпечення
адекватної
прохідності
дихальних
шляхів,
оксигенація,
ефективна
вентиляція
легень і
симптоматичне
лікування.
Слід
враховувати
медикаментозні
реакції.
Негайно слід
розпочати
моніторинг
показників
роботи серця
з реєстрацією
ЕКГ для
виявлення
аритмій.
Після підтвердженого
або
передбачуваного
передозування
арипіпразолу
необхідне
ретельне медичне
спостереження
до зникнення
всіх симптомів.

Активоване
вугілля (50 г),
введене
через 1
годину після
прийому арипіпразолу,
зменшує AUC і
тривалість
перебування
та рівень Cmax у
крові
арипіпразолу
на 51 % і 41 %
відповідно,
що дає змогу
рекомендувати
його
застосування
при
передозуванні.

Гемодіаліз

Хоча
достовірних
даних про
застосування
гемодіалізу
при
передозуванні
арипіпразолу
немає,
сприятливий
ефект цього
методу
малоймовірний,
тому що
арипіпразол
не виводиться
нирками у
незміненому
вигляді і значною
мірою зв’язується
з білками
плазми крові.

Побічні
реакції.

Короткий
огляд
профілю
безпеки

Найчастішими
побічними
реакціями,
про які
повідомляли
у плацебо-контрольованих
дослідженнях,
були
акатизія та
нудота – у
понад 3 %
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол
перорально.

Перелік
побічних
реакцій

Частота
побічних
реакцій на
лікарський
засіб (НР), пов’язаних
з терапією
арипіпразолом,
наведена в
таблиці
нижче.

У
таблиці
нижче
наведено
побічні реакції,
які
спостерігалися
під час
клінічних
випробувань
та під час
післяреєстраційного
застосування
арипіпразолу.

Всі
побічні
реакції
приведено за
системами
органів та
частотою:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100, < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100),
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000),
дуже рідко (< 1/10000),
частота
невідома (не
може бути
оцінена за
наявними
даними). У
рамках
кожної групи
частоти
побічні
реакції
приведено у
порядку зменшення
серйозності.

Частота
побічних
реакцій,
зареєстрованих
у
постмаркетинговий
період
застосування,
не може бути
оцінена,
оскільки
вони отримані
зі
спонтанних
звітів, тому
класифікується
як невідома.

Системи
органів

Часто

Нечасто

Частота
невідома

З боку
крові та
лімфатичної
системи

Лейкопенія

Нейтропенія

Тромбоцитопенія

З боку
імунної
системи

Алергічні
реакції
(наприклад
анафілактичні
реакції;
ангіоневротичний
набряк, включно
з

набряком
язика;
набряк

язика,
набряк
обличчя,
свербіж або
кропив’янка)

З боку
ендокринної
системи

Гіперпролактинемія Зниження
рівня
пролактину
у крові

Діабетична
гіперосмолярна
кома

Діабетичний
кетоацидоз

З боку
обміну
речовин і
харчування

Цукровий
діабет

Гіперглікемія

Гіпонатріємія

Анорексія

З боку
психіки

Безсоння

Тривожність

Неспокій

Депресія

Гіперсексуальність

Спроби
суїциду,
суїцидальне
мислення і
завершене
самогубство
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Патологічна
пристрасть
до азартних
ігор

Розлади
імпульсного
контролю

Переїдання

Непереборний
потяг до
покупок

Поріоманія

Агресивність

Збудження

Нервозність

З боку
нервової
системи

Акатизія
Екстрапірамідні
порушення

Тремор

Головний
біль
Седативний
ефект
Сонливість
Запаморочення

Пізня
дискінезія

Дистонія

Синдром
неспокійних
ніг

Злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС)

Великий
судомний
напад
Серотоніновий
синдром

Порушення
мовлення

З боку
органів
зору

Розмитість
поля зору

Диплопія

Фотофобія

Окулогірний
криз

З боку
серця

Тахікардія

Раптовий
летальний
наслідок

Піруетна
шлуночкова
тахікардія

Шлуночкова
аритмія

Зупинка
серцевої
діяльності

Брадикардія

З боку
судин

Ортостатична
гіпотензія

Венозна
тромбоемболія
(включаючи
легеневу
емболію та
тромбоз
глибоких
вен)

Гіпертензія

Синкопе

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

Гикавка

Аспіраційна
пневмонія
Ларингоспазм

Ротоглотковий
спазм

З боку
травної
системи

Запор

Диспепсія

Нудота

Надмірне
слиновиділення

Блювання

Панкреатит

Дисфагія

Діарея

Дискомфорт
у животі

Дискомфорт
у шлунку

З боку
печінки і
жовчовивідних
шляхів

Печінкова
недостатність

Гепатит

Жовтяниця

З боку
шкіри і
підшкірних
тканин

Висипання

Реакції
фоточутливості

Алопеція

Посилене
потовиділення

Медикаментозна
реакція з
еозинофілією
та

системними
симптомами
(DRESS-синдром)

З боку
скелетно-м’язової
та
сполучної
тканин

Рабдоміоліз

Міалгія

Ригідність
м’язів

З боку
нирок і
сечовивідних
шляхів

Нетримання
сечі

Затримка
сечовипускання

Вагітність,

Післяпологові
і
перинатальні
стани

Синдром
відміни
препарату в
новонароджених
(див. розділ
«Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю»)

З боку
статевих
органів та
молочних
залоз

Пріапізм

Ускладнення
загального
характеру і
реакції у
місці
введення

Втома

Порушення
температурної
регуляції
(наприклад
гіпотермія,
пірексія)

Біль у
грудях

Периферичний
набряк

Лабораторні
дослідження

Зниження
маси тіла

Збільшення
маси тіла

Підвищення
рівня

аланінамінотрансферази
(АЛТ)

Підвищення
рівня
аспартатаміно-трансферази
(АСТ)

Підвищення
рівня
гамма-глутамілтрансферази
(ГГТ)

Підвищення
рівня
лужної
фосфатази

Подовження
інтервалу QT

Підвищення
рівня
глюкози
крові

Підвищення
рівня
глікозильованого
гемоглобіну

Коливання
рівня
глюкози
крові

Підвищення
рівня
креатинфосфокінази

Опис
окремих
побічних
реакцій

Дорослі

Екстрапірамідні
симптоми
(ЕПС)

Шизофренія: у
52-тижневому
контрольованому
дослідженні у
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол,
частота
розвитку ЕПС,
включаючи
паркінсонізм,
акатизію,
дистонію та
дискінезію,
була нижчою (25,7
%) порівняно з
пацієнтами,
які
отримували
галоперидол
(57,3 %). У
тривалому
26-тижневому
плацебоконтрольованому
дослідженні
частота ЕПС
була 19 % у
пацієнтів,
які
лікувалися
арипіпразолом,
та 13,1 % у
пацієнтів,
які
отримували
плацебо. В іншому
26-тижневому
контрольованому
дослідженні
частота ЕПС
була 14,8 % у
пацієнтів,
які
отримували
лікування
арипіпразолом,
і 15,1 % у
пацієнтів,
які
отримували
лікування
оланзапіном.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I
типу:
у
контрольованому
12-тижневому
дослідженні
частота ЕПС
становила 23,5 % у
пацієнтів,
які лікувалися
арипіпразолом,
і 53,3 % у
пацієнтів, які
отримували
галоперидол.
В іншому
12-тижневому
дослідженні
частота
виникнення
ЕПС
становила 26,6 % у
пацієнтів,
які
отримували арипіпразол,
і

17,6 % у
пацієнтів,
які
отримували
літій. У
довготривалій
26-тижневій
фазі
тестування
плацебоконтрольованого
дослідження
частота ЕПС
становила 18,2 % у
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол,
і 15,7 % у
пацієнтів,
які отримували
плацебо.

Акатизія

У
плацебоконтрольованих
дослідженнях
частота
акатизії у
пацієнтів з
біполярним розладом
становила 12,1 %
при
лікуванні
арипіпразолом
та 3,2 % у групі
плацебо. У
пацієнтів, які
страждають
на
шизофренію,
частота акатизії
становила 6,2 %
при
застосуванні
арипіпразолу
та 3,0 % у групі
плацебо.

Дистонія

Ефект
класу
лікарських
засобів: у
вразливих
пацієнтів
протягом
перших
кількох днів
лікування
можуть
виникати
симптоми дистонії,
тривалі
аномальні
скорочення
груп м’язів.
Симптоми
дистонії
включають
спазм м’язів
шиї, іноді
прогресуючи
до стиснення
у
горлі,
утруднене
ковтання,
утруднене
дихання та/або
протрузія язика.
Хоча ці
симптоми
можуть
проявлятися
при низьких
дозах, вони
виникають
частіше і з
більшою
вираженістю
при високих
дозах
антипсихотичних
лікарських
засобів
першого
покоління.
Підвищений
ризик виникнення
гострої
дистонії
спостерігається
у чоловіків
та пацієнтів
молодшого віку.

Пролактин

У
клінічних
випробуваннях
за
затвердженими
показаннями
та протягом
післяреєстраційного
періоду
спостерігали
як збільшення,
так і
зниження
рівня
пролактину в
сироватці
крові
порівняно з
його
початковим рівнем.

Лабораторні
параметри

Частка
пацієнтів, у
яких
відзначалися
клінічно
значущі
зміни
стандартних
лабораторних
та ліпідних
параметрів,
істотно не
відрізнялася
у групі
прийому арипіпразолу
і плацебо.
Підвищення
рівня КФК
(здебільшого
минуще і
безсимптомне)
спостерігалося
у 3,5 % пацієнтів,
які приймали
арипіпразол,
у групі плацебо
цей показник
становив 2,0 %.

Діти

Шизофренія
у підлітків
віком від 15
років

У
короткотривалому
плацебоконтрольованому
клінічному
дослідженні,
в якому брали
участь 302
підлітки
(віком від 13 до 17
років) із шизофренією,
частота та
тип побічних
реакцій були
подібними до
таких у
дорослих, за
винятком
нижчевказаних
реакцій, які
частіше спостерігалися
у підлітків,
які отримували
арипіпразол,
ніж у
дорослих
(частіше, ніж
плацебо).

Дуже
часто
повідомляли про
сонливість/седацію
та
екстрапірамідні
розлади (≥ 1/10), а
також про
сухість у
роті, підвищений
апетит та
ортостатичну
гіпотензію (≥
1/100, < 1/10). Профіль
безпеки
лікарського
засобу,
визначений у
26-тижневому
відкритому
дослідженні,
був схожий із
профілем
безпеки, визначеним
у
короткостроковому
плацебоконтрольованому
дослідженні.

Профіль
безпеки,
визначений у
довгостроковому
подвійному
сліпому
плацебоконтрольованому
клінічному
дослідженні,
також був
аналогічним,
за винятком
таких
побічних
реакцій, які виникали часто і
частіше
спостерігалися
у дітей і підлітків,
порівняно з
групою, яка
одержувала
плацебо:
зниження маси
тіла,
підвищення
рівня
інсуліну в
крові,
аритмія і
лейкопенія (≥
1/100, < 1/10).

В
об’єднаній
групі
підлітків із
шизофренією
у віці 13–17
років при
тривалості лікування
арипіпразолом до 2
років
частота
зниження
рівня
пролактину у
дівчаток (< 3
нг/мл) і
хлопчиків (< 2
нг/мл) становила
29,5 % і 48,3 %
відповідно. У
підлітків із
шизофренією
у віці 13–17
років, які
отримували
від 5 до 30 мг
арипіпразолу
протягом
періоду до 72 місяців,
частота
зниження
рівня
пролактину у
дівчаток (< 3
нг/мл) і
хлопчиків (< 2 нг/мл)
становила 25,6 % і
45,0 % відповідно.

У
двох
клінічних
дослідженнях
з участю підлітків
(у віці 13–17
років) із
шизофренією
і біполярним
розладом, які
отримували
арипіпразол,
частота
зниження
рівня
пролактину у
дівчаток (< 3
нг/мл) і
хлопчиків (< 2
нг/мл) становила
37,0 % і 59,4 %
відповідно.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I
типу у
підлітків
віком від 13
років

Частота
та тип
побічних
реакцій у
підлітків із
біполярним
розладом
типу I були
подібними до
таких у
дорослих, за
винятком
таких
побічних
реакцій: дуже
часто (≥ 1/10) —
сонливість (23,0 %),
екстрапірамідні
розлади (18,4 %),
акатизія (16,0 %)
та втома (11,8 %);
часто (≥ 1/100, < 1/10) —
біль у
верхній
частині
живота,
прискорене серцебиття,
збільшення
маси тіла,
підвищення
апетиту,
посмикування
м’язів та
дискінезія.

Побічні
реакції, які,
можливо, є
дозозалежними:
екстрапірамідні
розлади
(частота розвитку
при
застосуванні
арипіпразолу
в дозі 10 мг — 9,1 %, 30
мг — 28,8 %, при
застосуванні
плацебо — 1,7 %);
акатизія
(частота
розвитку при
застосуванні
арипіпразолу
10 мг — 12,1 %, 30 мг — 20,3 %,
плацебо — 1,7 %).

Середнє
значення
зміни маси
тіла у підлітків
з біполярним
розладом I типу на
12-му та 30‑му
тижні
лікування
арипіпразолом
становило 2,4 кг
та 5,8 кг, а в
групі
плацебо – 0,2 кг
та 2,3 кг відповідно.

У
педіатричній
популяції
частіше
спостерігали
сонливість
та втому у
пацієнтів з біполярним
розладом
порівняно з
шизофренією.

У
педіатричних
пацієнтів
віком 10–17
років з
біполярним
розладом при
тривалості
застосування
лікарського
засобу до 30
тижнів
частота
зниження
рівня
пролактину у
дівчаток (< 3
нг/мл) і
хлопчиків (<
2нг/мл)
становила 28,0 % і 53,3 %
відповідно.

Патологічна
схильність
до азартних
ігор та інші
порушення
контролю
імпульсної
поведінки

Пацієнти,
які
приймають
арипіпразол,
можуть
відчувати
патологічну
схильність
до азартних
ігор,
гіперсексуальність,
схильність
до
компульсивних
покупок і
компульсивного
переїдання
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
14 таблеток у
блістері, по 2
блістери у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

НОБЕЛ
ІЛАЧ САНАЇ ВЕ
ТIДЖАРЕТ
А.Ш.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Квартал
Санкаклар, пр.
Ескі
Акчакоджа, №299, 81100 м.
Дюздже,
Туреччина.