ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ПАНТОЗОЛ

(PANTOZOL)

Склад:

діюча
речовина: pantoprazole;

1 таблетка
містить пантопразол
натрій
сесквігідрат
45,1 мг у перерахуванні
на
пантопразол
40 мг;

допомiжнi
речовини:
кросповідон,
кальцію
стеарат,
Опадрі ІІ 85G68918 Білий
(спирт
полівініловий
– частково гідролізований,
титану
діоксид (Е171),
тальк, макрогол/ПЕГ,
соєвий лецитин),
натрію
гідроксид,
Опадрі
Aкрильоз
жовтий  93О92052
(метакрилатний
сополімер
тип  С,  тальк,
титану
діоксид (Е171),
триетилцитрат,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
натрію
гідрокарбонат,
заліза
оксид
жовтий  (Е172),
натрію
лаурилсульфат),
симетикон
емульсія (30 %),
маніт (Е 421),
натрію
карбонат безводний,
повідон.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: від світло-жовтого
до жовтого
кольору,
круглі, двоопуклі
таблетки, вкриті
кишковорозчинною
оболонкою.

Фармакотерапевтична
група.

Препарат
для
лікування
кислотозалежних
захворювань.
Інгібітори
протонної
помпи. Пантопразол. Код
АТХ А02В С02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Пантопразол
– заміщений
бензимідазол,
який інгібує
секрецію
соляної
кислоти у
шлунку
шляхом
специфічної
блокади протонних
помп
парієтальних
клітин.

Пантопразол
трансформується
в активну форму
у кислотному
середовищі в
парієтальних
клітинах, де
інгібує
фермент H+-K+-АТФазу,
тобто блокує
кінцевий
етап
продукування
соляної
кислоти у
шлунку.
Інгібування
є
дозозалежним
та стосується
як базальної,
так і
стимульованої
секреції
кислоти. У більшості
пацієнтів
симптоми
зникають
протягом 2
тижнів.
Застосування
пантопразолу,
як і у
випадку з
іншими інгібіторами
протонної
помпи та
інгібіторами
H2-рецепторів,
зменшує
кислотність
у шлунку і
таким чином
збільшує
секрецію
гастрину пропорційно
до зменшення
кислотності.
Збільшення
секреції
гастрину є
оборотним. Оскільки
пантопразол
зв’язує
фермент дистально
щодо
клітинного
рецептора,
він може
інгібувати
секрецію
соляної
кислоти
незалежно від
стимуляції
іншими
речовинами
(ацетилхолін,
гістамін,
гастрин).
Ефект при
пероральному
та
внутрішньовенному
застосуванні
препарату
однаковий.

При
застосуванні
пантопразолу
збільшуються
рівні
гастрину
натщесерце. При
короткостроковому
застосуванні
вони у
більшості
випадків не
перевищують
верхньої
межі норми.
При
довготривалому
лікуванні
рівні
гастрину у
більшості
випадків зростають
вдвічі. Їх
надмірне
збільшення виникає
лише у
поодиноких
випадках. Як
наслідок, іноді
при
довготривалому
лікуванні
спостерігається
слабке або
помірне
збільшення
специфічних
ендокринних
клітин у
шлунку (подібно
до
аденоматоїдної
гіперплазії).
Тим не менше,
згідно з
проведеними
на даний
момент
дослідженнями,
утворення
клітин-попередників
нейроендокринних
пухлин
(атипова
гіперплазія)
або
нейроендокринних
пухлин
шлунка у людей
не
спостерігалося.

З
огляду на
результати
досліджень
на тваринах,
не можна
повністю
виключити
вплив довготривалого
(більше
одного року)
лікування
пантопразолом
на ендокринні
параметри
щитовидної
залози.

На
фоні
лікування
антисекреторними
лікарськими
засобами
рівень
гастрину в
сироватці
крові
зростає у
відповідь на
зниження
секреції
кислоти. Крім
того, через
зниження
кислотності
шлунка
підвищується
рівень
хромограніну
А (CgA). Підвищений
рівень CgA може
впливати на
результати
досліджень
при
діагностиці
нейроендокринних
пухлин.
Наявні
опубліковані
дані
свідчать про
те, що
лікування
інгібіторами
протонної
помпи слід
припинити
протягом періоду
від 5 днів до 2
тижнів до
вимірювань рівня
CgA. Це дає змогу
рівню CgA, який
може бути хибно
підвищеним
після
лікування
ІПП, повернутися
в діапазон
нормальних
значень.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Пантопразол
всмоктується
швидко, а
максимальні
концентрації
(Сmax) у плазмі
крові
досягаються
вже після
одноразового
перорального
застосування
дози 40 мг. В
середньому
через 2,5
години після
прийому
досягається
Сmax у
сироватці
крові на
рівні
близько 2-3
мкг/мл; концентрація
залишається
на
постійному рівні
після
багаторазового
прийому.
Фармакокінетичні
властивості
не
змінюються
після
одноразового
або
повторного
прийому. У
діапазоні
доз від 10 до 80 мг
фармакокінетика
пантопразолу
у плазмі
крові
залишається
лінійною як
при
пероральному
прийомі, так
і при внутрішньовенному
введенні.
Встановлено,
що абсолютна
біодоступність
таблеток становить
приблизно 77 %.
Одночасний
прийом їжі не
впливає на
площу під
кривою
«концентрація-час»
(AUC) або Сmax у
сироватці
крові, а
відповідно, і
на біодоступність.
При одночасному
прийомі їжі
збільшується
лише варіативність
латентного
періоду.

Розподіл.
Зв’язування
пантопразолу
з білками
сироватки
крові
становить
близько 98 %.
Об’єм розподілу
становить
десь 0,15 л/кг.

Біотрансформація.
Пантопразол
метаболізується
майже винятково
у печінці.
Основним
метаболічним
шляхом є
деметилування
за допомогою
CYP2C19 з подальшою
сульфатною
кон’югацією;
до інших
метаболічних
шляхів
належить
окиснення за
допомогою CYP3A4.

Виведення.
Кінцевий
період
напіввиведення
становить
приблизно 1
годину, а
кліренс – 0,1 л/год/кг.
Було
відзначено
декілька
випадків
затримки
виведення.
Внаслідок
специфічного
зв’язування
пантопразолу
з протонними
помпами
парієтальних
клітин
період напіввиведення
не корелює з
набагато
довшою
тривалістю
дії
(інгібування
секреції
кислоти).

Основна
частина
метаболітів
пантопразолу
виводиться
із сечею
(близько 80 %),
решта виводиться
з калом.
Основним
метаболітом
як у сироватці
крові, так і в
сечі є
десметилпантопразол,
кон’югований
з сульфатом.
Період
напіввиведення
основного
метаболіту
(близько 1,5
години)
ненабагато
перевищує
період
напіввиведення
пантопразолу.

Особливі
групи
пацієнтів.

Повільні
метаболізатори.
Близько 3 %
європейців
мають
функціональну
нестачу
активності
ферменту CYP2C19;
їх називають
повільними
метаболізаторами.
В організмах
таких осіб
метаболізм
пантопразолу,
імовірно,
головним
чином
каталізується
ферментом CYP3A4.
Після
прийому
однієї дози 40
мг
пантопразолу
середня AUC
була приблизно
у 6 разів
більшою у
повільних
метаболізаторів,
ніж в осіб,
які мають
функціонально
активний
фермент CYP2C19
(швидкі
метаболізатори).
Середня
пікова
концентрація
у плазмі
крові
зростала
приблизно на
60 %. Ці результати
не впливають
на дозування
пантопразолу.

Порушення
функції
нирок.
Рекомендацій
щодо
зниження
дози при призначенні
пантопразолу
пацієнтам зі
зниженою
функцією
нирок (у тому
числі
пацієнтам на
діалізі)
немає. Як і в
здорових добровольців,
період
напіввиведення
пантопразолу
в них є
коротким.
Діалізуються
лише дуже
невеликі
кількості
пантопразолу.
Попри те, що в
основного метаболіту
помірно
тривалий
період напіввиведення
(2-3 години),
виведення
все одно є швидким,
тому
кумуляції не
відбувається.

Порушення
функції
печінки. Хоча у
пацієнтів із
цирозом
печінки
(класи А та Б
за шкалою
Чайлда-П’ю)
період
напіввиведення
зростає до 7-9
годин, а AUC
збільшується
у 5-7 разів, Сmax в
сироватці
крові
збільшується
лише незначним
чином – у 1,5
разу
порівняно з
такою у здорових
добровольців.

Пацієнти
літнього
віку. Невелике
збільшення AUC
та Cmax в осіб
літнього
віку
порівняно з
молодшими
пацієнтами
також не має
клінічного
значення.

Діти. Після
одноразового
застосування
дози 20 або 40 мг
пантопразолу
перорально AUC
та Cmax у
дітей віком
від 5 до 16 років
знаходилися
у межах
відповідних
значень у
дорослих.
Після
одноразового
внутрішньовенного
введення
пантопразолу
в дозах 0,8 або 1,6
мг/кг дітям
віком від 2 до 16
років не було
відзначено
значущого
зв’язку між
кліренсом
пантопразолу
і віком або
масою тіла. AUC
та об’єм розподілу
відповідали
даним,
одержаним при
дослідженнях
на дорослих.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Дорослі
та діти віком
від 12 років.

–
Рефлюкс-езофагіт.

Дорослі.

–
Ерадикація Helicobacter pylori (H. рylori)
у пацієнтів з
H. рylori –
асоційованими
виразками
шлунка та
дванадцятипалої
кишки у
комбінації з
певними антибіотиками.

–
Виразка
дванадцятипалої
кишки.

–
Виразка
шлунка.

– Синдром
Золлінгера-Еллісона
та інші гіперсекреторні
патологічні
стани.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
пантопразолу,
похідних
бензимідазолу або
до будь-якого
компонента
препарату.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Лікарські
засоби,
абсорбція
яких залежить
від рН.
Унаслідок
повного та
довготривалого
інгібування
секреції
соляної
кислоти
пантопразол
може
впливати на
абсорбцію
препаратів,
для яких
значення рН шлункового
соку є
важливим
фактором їх
біодоступності
(наприклад,
деяких
протигрибкових
препаратів,
таких як
кетоконазол,
ітраконазол,
позаконазол,
або інших
препаратів,
таких як ерлотиніб).

Інгібітори
протеази ВІЛ. Не
рекомендується
сумісне
застосування
пантопразолу
з
інгібіторами
протеази ВІЛ
(такими як
атазанавір),
абсорбція
яких залежить
від
внутрішньошлункового
рН, через
суттєве
зниження їх
біодоступності
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Якщо
сумісного
застосування
інгібіторів
протеази ВІЛ
з інгібіторами
протонної
помпи не
можна уникнути,
рекомендується
ретельний
клінічний моніторинг
(наприклад,
вірусного
навантаження).
Не слід
перевищувати
добову дозу
пантопразолу
20 мг. Може
виникнути
необхідність
коригування
дози
інгібіторів
протеази ВІЛ.

Кумаринові
антикоагулянти
(фенпрокумон
і варфарин). Сумісне
застосування
пантопразолу
з варфарином
або
фенпрокумоном
не впливало
на фармакокінетику
варфарину,
фенпрокумону
або на МНІ
(міжнародний
нормалізований
індекс).
Однак
повідомлялось
про
підвищення
МНІ та
подовження
протромбінового
часу у пацієнтів,
які сумісно
застосовували
ІПП та варфарин
або
фенпрокумон.
Підвищення
МНІ та подовження
протромбінового
часу можуть призвести
до розвитку
патологічної
кровотечі та
навіть до
смерті. Тому
у разі такого
сумісного
застосування
необхідний
моніторинг
МНІ та
протромбінового
часу.

Метотрексат.
Повідомлялося,
що одночасне
застосування
високих доз
метотрексату
(наприклад, 300
мг) та
інгібіторів
протонної
помпи
збільшує рівні
метотрексату
в крові у
деяких пацієнтів.
Пацієнтам,
які
застосовують
високі дози
метотрексату,
наприклад,
хворим на рак
або псоріаз,
рекомендується
тимчасово
припинити лікування
пантопразолом.

Інші
взаємодії.
Пантопразол
значною
мірою
метаболізується
у печінці
через
систему
ферментів
цитохрому Р450. Основний
шлях
метаболізму
–
деметилювання
за допомогою
CYP2С19 та інших
метаболічних
шляхів, у
тому числі
окиснення
ферментом CYP3А4. Дослідження
з
лікарськими
засобами, які
також
метаболізуються
за допомогою
цих шляхів, такими
як
карбамазепін,
діазепам, глібенкламід,
ніфедипін та
оральні
контрацептиви,
які містять
левоноргестрел
та
етинілестрадіол,
не виявили
клінічно
значущих
взаємодій.

Не
можна
виключати
взаємодію
пантопразолу
з іншими
препаратами,
які
метаболізуються
через цю ж
ферментну
систему.

Результати
цілого ряду
досліджень
щодо можливих
взаємодій
вказують, що пантопразол
не впливає на
метаболізм
активних
речовин, що
метаболізуються
за допомогою
CYP1A2 (наприклад,
кофеїн,
теофілін), CYP2С9
(наприклад,
піроксикам,
диклофенак,
напроксен), CYP2D6 (наприклад,
метопролол),
CYP2Е1 (наприклад,
етанол), не
впливає на
р-глікопротеїн,
який
забезпечує
всмоктування
дигоксину.

Не виявлено
взаємодії з
одночасно
призначеними
антацидами.

Проведено
дослідження
взаємодії
пантопразолу
з одночасно
призначеними
певними антибіотиками
(кларитроміцин,
метронідазол,
амоксицилін).
Клінічно
значущих
взаємодій
між цими
препаратами
не виявлено.

Лікарські
засоби, що
інгібують
або індукують
CYP2C19. Інгібітори
CYP2C19, такі як
флувоксамін,
можуть
збільшувати системний
вплив пантопразолу.
Слід
розглянути
необхідність
зниження
дози
препарату
для
пацієнтів,
які отримують
довготривалу
терапію
пантопразолом
у високих
дозах, та для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.
Індуктори ферментів,
що впливають
на CYP2C19 та CYP3A4, такі як рифампіцин
та звіробій
звичайний (Hypericum perforatum), можуть
знижувати
плазмову
концентрацію
ІПП, які
метаболізуються
через ці
ферментні
системи.

Взаємодія
між
лікарськими
засобами та
лабораторними
тестами. Повідомлялося
про
хибнопозитивні
результати
деяких
скринінгових
досліджень
сечі на наявність
тетрагідроканабінолу
у пацієнтів,
які
застосовують
пантопразол. Для
підтвердження
позитивних
результатів
потрібно
розглянути
можливість
застосування
альтернативних
підтверджуючих
методів
дослідження.

Особливості
застосування.

Порушення
функції
печінки.
Пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
функції
печінки
необхідно
регулярно
контролювати
рівень
печінкових
ферментів,
особливо під
час
довготривалого
лікування. У
разі підвищення
рівня
печінкових
ферментів лікування
препаратом
необхідно
припинити (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Комбінована
терапія. Під час
комбінованої
терапії
необхідно дотримуватись
інструкцій
для
медичного застосування
відповідних
лікарських
засобів.

Злоякісні
новоутворення
шлунка. Симптоматична
відповідь на
застосування
пантопразолу
може
маскувати
симптоми злоякісних
новоутворень
шлунка та
відтерміновувати
їх
діагностику. При
наявності
тривожних
симптомів (у
разі суттєвої
втрати маси
тіла,
періодичного
блювання,
дисфагії,
блювання із
кров’ю,
анемії,
мелени), а
також при
підозрі або наявності
виразки
шлунка
потрібно
виключити
наявність
злоякісного
процесу.

Якщо
симптоми
зберігаються
при адекватному
лікуванні,
необхідно
провести
додаткове
обстеження.

Інгібітори
протеази ВІЛ. Не
рекомендується
сумісне
застосування
пантопразолу
з інгібіторами
протеази ВІЛ
(такими як
атазанавір),
абсорбція
яких
залежить від
внутрішньошлункового
рН, через
суттєве
зниження їх
біодоступності
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Абсорбція
вітаміну В12. У
пацієнтів із
синдромом
Золлінгера-Еллісона
та іншими
гіперсекреторними
патологічними
станами, що
потребують
тривалого лікування,
пантопразол,
як і всі
препарати, що
блокують
продукцію
соляної
кислоти, може
зменшувати
всмоктування
вітаміну В12
(ціанокобаламіну)
у зв’язку з
виникненням гіпо-
і
ахлоргідрії.
Це слід
враховувати
у разі
зниженої
маси тіла у
пацієнтів
або наявності
факторів
ризику щодо
зниження поглинання
вітаміну В12
при
довготривалому
лікуванні,
або наявності
відповідних
клінічних
симптомів.

Довготривале
лікування. При
довготривалому
лікуванні,
особливо більше
1 року,
пацієнти
повинні
знаходитись під
регулярним
наглядом
лікаря.

Інфекції
шлунково-кишкового
тракту, спричинені
бактеріями.
Лікування
пантопразолом
може
незначною
мірою
підвищити
ризик виникнення
шлунково-кишкових
інфекцій,
спричинених
такими
бактеріями
як Salmonella і Campylobacter або C. Difficile.

Гіпомагніємія.
Cпостерігались
випадки
тяжкої
гіпомагніємії
у пацієнтів,
які
отримували
ІПП, такі як
пантопразол,
протягом не
менше трьох
місяців, та в
більшості
випадків
протягом року.
Можуть
виникнути та
спочатку
непомітно розвиватися
наступні
серйозні
клінічні прояви
гіпомагніємії:
втома,
тетанія, делірій,
судоми,
запаморочення
та
шлуночкова
аритмія. Гіпомагніємія
може
призвести до
розвитку
гіпокальціємії
та/або
гіпокаліємії
(див розділ
«Побічні
реакції»). У
разі
гіпомагніємії
у більшості
випадків
стан
пацієнтів
покращувався
після замісної
коригуючої
терапії
препаратами
магнію та
припинення
прийому ІПП.

Пацієнтам,
які
потребують
довготривалої
терапії, або
пацієнтам,
які
приймають
ІПП одночасно
з дигоксином
або
препаратами,
що можуть
спричинити
гіпомагніємію
(наприклад,
діуретики),
потрібно
визначати
рівень магнію
перед
початком
лікування
ІПП та періодично
під час
лікування.

Переломи
кісток. Довготривале
лікування
(більше 1 року)
високими
дозами
інгібіторів
протонної
помпи може
незначною
мірою
збільшити
ризик перелому
стегна,
зап'ястя та
хребта,
переважно у
людей
літнього
віку або при
наявності
інших факторів
ризику. Дані
досліджень
вказують на
те, що
застосування
інгібіторів
протонної
помпи може
збільшити
загальний
ризик переломів
на 10-40 %. Деякі з
них можуть
бути зумовлені
іншими
факторами
ризику.
Пацієнти з
ризиком
розвитку
остеопорозу
повинні отримувати
лікування
відповідно
до діючих клінічних
рекомендацій
та споживати
достатню
кількість
вітаміну D і
кальцію.

Тяжкі
шкірні
побічні
реакції. Повідомлялося
про
асоційовані
із застосуванням
пантопразолу
тяжкі шкірні
побічні
реакції з невідомою
частотою
виникнення
(див. розділ
«Побічні
реакції»), що
можуть
загрожувати
життю або
призвести до
летального
наслідку,
такі як
мультиформна
еритема, синдром
Стівенса —
Джонсона, токсичний
епідермальний
некроліз та
медикаментозна
реакція з
еозинофілією
та системними
симптомами (DRESS-синдром).
Пацієнтів
слід
проінформувати
про ознаки та
симптоми
вищезазначених
шкірних реакцій
і ретельно
спостерігати
за станом пацієнтів
щодо їх
розвитку.  Якщо
з’являються
ознаки та
симптоми, що
вказують на
ці реакції,
застосування
пантопразолу
слід негайно
припинити та
розглянути
можливість
альтернативного
лікування.

Підгострий
шкірний
червоний
вовчак. Застосування
інгібіторів
протонної
помпи
повʼязують
із дуже
рідкими
випадками розвитку
підгострого
шкірного
червоного
вовчака. Якщо
виникає
ураження,
особливо на
ділянках, що
зазнають
впливу
сонячного
світла, і це  супроводжується
артралгією,
пацієнту необхідно
негайно
звернутися
до лікаря,
який
розгляне
необхідність
припинення
застосування
пантопрозолу.
Виникнення
підгострого
шкірного
червоного
вовчака у
пацієнтів
під час
попередньої
терапії
інгібіторами
протонної
помпи може
підвищити
ризик його
розвитку при
застосуванні
інших
інгібіторів
протонної помпи.

Вплив на
результати
лабораторних
досліджень.

Підвищений
рівень
хромограніну
А (CgA) може впливати
на
результати
досліджень при
діагностиці
нейроендокринних
пухлин. Щоб
уникнути
такого
впливу,
лікування пантопрозолом
слід
тимчасово
припинити
принаймні за
5 днів до
проведення
оцінки рівня
CgA (див. розділ
«Фармакодинаміка»).
Якщо рівні CgA
та гастрину
не
повернулися
в діапазон
нормальних
значень
після
початкового
вимірювання,
слід
провести
повторні
вимірювання
через 14 днів
після
відміни
лікування
інгібіторами
протонної
помпи.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Вагітність. Наявні
дані щодо
застосування
пантопразолу
вагітним
жінкам
(приблизно 300‒1000
повідомлень
про
результати
вагітності)
вказують на
відсутність
ембріональної
або
фето/неонатальної
токсичності
пантопразолу.
У ході досліджень
на тваринах
спостерігалася
репродуктивна
токсичність.
Як
запобіжний захід,
слід уникати
застосування
пантопразолу вагітним
жінкам.

Годування
груддю. Дослідження
на тваринах
показали
екскрецію
пантопразолу
в грудне
молоко.
Недостатньо
даних щодо екскреції
пантопразолу
у грудне
молоко людини,
проте про
таку
екскрецію
повідомлялось.
Не можна
виключати
ризик для
новонароджених/немовлят.
Рішення
про
припинення
годування
груддю або
припинення/утримання
від
лікування пантопразолом
потрібно
приймати з урахуванням
користі від
годування
груддю для
дитини і
користі від
лікування пантопрозолом для
жінки.

Фертильність.
Пантопразол
не порушував
фертильність
у дослідженнях
на тваринах.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Пантопразол
не впливає
або має дуже
незначний
вплив на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами. Необхідно
брати
до уваги
можливий
розвиток
побічних
реакцій,
таких як
запаморочення
та розлади
зору (див. розділ
«Побічні
реакції»). У
таких
випадках не
слід
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Пантозол, таблетки,
вкриті
кишковорозчинною
оболонкою,
слід
приймати за 1
годину до їди
цілими; таблетки
не розжовувати
та не
подрібнювати,
запивати
водою.

Рекомендоване
дозування.

Дорослі
та діти віком
від 12 років.

Лікування
рефлюкс-езофагіту.

Рекомендована
доза
становить 1
таблетка препарату
Пантозол на
добу. В
окремих
випадках
дозу можна
подвоїти (2
таблетки препарату
Пантозол 40 мг
на добу),
особливо у
разі відсутності
ефекту від
застосування
інших препаратів
для
лікування
рефлюкс-езофагіту.

Для
лікування
рефлюкс-езофагіту,
як правило,
потрібно
4 тижні. Якщо
цього
недостатньо,
виліковування
можна
очікувати
протягом наступних
4 тижнів.

Дорослі.

Ерадикація
H. рylori у
комбінації з
двома антибіотиками.

У
дорослих
пацієнтів з
виразкою
шлунка та дванадцятипалої
кишки та з
позитивним
результатом
на H. pylori
необхідно
досягти
ерадикації
мікроорганізму
за допомогою
комбінованої
терапії. Слід
зважати на
локальні дані
щодо
бактеріальної
резистентності
та національні
рекомендації
щодо
застосування
і
призначення
відповідних
антибактеріальних
засобів.
Залежно від
чутливості мікроорганізмів
для
ерадикації H. pylori
дорослим
можна призначати
такі
терапевтичні
комбінації:

а) 1 таблетка препарату
Пантозол 40 мг 2
рази на добу

+ 1000 мг
амоксициліну
2 рази на добу

+ 500 мг
кларитроміцину
2 рази на добу

б) 1 таблетка препарату
Пантозол 40 мг 2
рази на добу

+ 400-500 мг
метронідазолу
(або 500 мг
тинідазолу) 2
рази на добу

+ 250-500 мг
кларитроміцину
2 рази на добу;

в) 1 таблетка препарату
Пантозол 40 мг 2 рази
на добу

+ 1000 мг
амоксициліну
2 рази на добу

+ 400-500 мг
метронідазолу
(або 500 мг
тинідазолу) 2
рази на добу.

При застосуванні
комбінованої
терапії для
ерадикації H. pylori другу
таблетку
препарату
Пантозол
слід приймати
ввечері за 1
годину до
їди. Термін лікування
становить 7
днів і може
бути продовжений
ще на 7 днів із
загальною
тривалістю лікування
не більше 2
тижнів.

Якщо для
забезпечення
загоєння
виразки показане
подальше
лікування
пантопразолом,
слід
розглянути
рекомендації
щодо дозування
при виразках
шлунка та
дванадцятипалої
кишки. Якщо
комбінована
терапія не показана,
наприклад
пацієнтам з
негативним результатом
на H. рylori,
для
монотерапії
слід
призначати
препарат
Пантозол у
нижчезазначеному
дозуванні.

Лікування
виразки
шлунка. 1
таблетка препарату
Пантозол на
добу. В
окремих
випадках
дозу можна
подвоїти (2
таблетки препарату
Пантозол на добу),
особливо у
разі відсутності
ефекту від
застосування
інших препаратів.

Для
лікування
виразки
шлунка, як
правило, потрібно
4 тижні. Якщо
цього
недостатньо,
виліковування
можна
очікувати
протягом наступних
4 тижнів.

Лікування
виразки
дванадцятипалої
кишки. 1 таблетка препарату
Пантозол на
добу. В
окремих
випадках
дозу можна
подвоїти (2
таблетки препарату
Пантозол на добу),
особливо у
разі
відсутності
ефекту від
застосування
інших
препаратів.

Для
лікування
виразки, як
правило,
потрібно 2
тижні. Якщо
цього
недостатньо, загоєння
виразки можна
очікувати
протягом
наступних 2
тижнів.

Лікування
синдрому
Золлінгера-Еллісона
та інших
гіперсекреторних
патологічних
станів. Для
тривалого
лікування
синдрому
Золлінгера-Еллісона
та інших
патологічних
гіперсекреторних
станів
початкова
добова доза
становить 80
мг (2 таблетки препарату
Пантозол по 40
мг). При
необхідності
після цього
дозу можна
титрувати,
збільшуючи
або зменшуючи,
залежно від
показників
кислотності
шлункового
соку. Дозу, що
перевищує 80 мг
на добу,
необхідно
розподілити
на 2 прийоми.
Можливе
тимчасове
збільшення
дози понад 160
мг
пантопразолу,
але
тривалість
застосування
слід
обмежувати
тільки
періодом, потрібним
для
адекватного
контролю
кислотності.

Тривалість
лікування
синдрому
Золлінгера-Еллісона
та інших
патологічних
станів не обмежена
і залежить
від
клінічної
необхідності.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки. Пацієнтам
із тяжкими
порушеннями
функції
печінки не
слід
перевищувати
добову дозу 20
мг. Пацієнтам
з порушеною
функцією
печінки
середнього
та тяжкого
ступеня не
слід застосовувати
препарат
Пантозол для
ерадикації H.
рylori у
комбінованій
терапії,
оскільки на
сьогодні
немає даних
про ефективність
і безпеку
такого
застосування.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок. Для
пацієнтів із порушеною
функцією
нирок коригування
дози не
потрібно.
Пацієнтам з
порушеною
функцією нирок
не слід
застосовувати
препарат Пантозол для
ерадикації H.
рylori у
комбінованій
терапії,
оскільки на
даний час
немає даних
про ефективність
і безпеку
такого
застосування.

Пацієнти
літнього
віку не
потребують коригування
дози.

Діти.

Препарат Пантозол
показаний
дітям віком
від 12 років для
лікування
рефлюкс-езофагіту.
Препарат не
рекомендується
застосовувати
дітям віком
до 12 років,
оскільки
дані щодо
безпеки та
ефективності
препарату
для цієї вікової
категорії
обмежені.

Передозування.

Симптоми
передозування
у людини
невідомі.

Дози до 240 мг
при
внутрішньовенному
введенні
протягом 2
хвилин добре
переносилися.
Оскільки
пантопразол
екстенсивно
зв’язується
з білками
плазми крові,
він не
відноситься
до
препаратів, що
можуть легко
виводитися
за допомогою
діалізу.

У разі
передозування
з появою
клінічних ознак
інтоксикації
застосовують
симптоматичну
та
підтримуючу
терапію.
Рекомендацій
щодо
специфічної
терапії
немає.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції
спостерігалися
у близько 5 %
пацієнтів. Небажані
ефекти за
частотою
виникнення класифікують
за такими
категоріями:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100 і < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000 і <
1/100),  рідко
(≥ 1/10000 і       <
1/1000),
дуже рідко  (< 1/10000),
невідомо
(частота не
визначена за
наявними
даними).

Для
всіх
побічних
реакцій, про
які повідомлялось
під час
постмаркетингового
періоду,
неможливо
визначити
частоту, тому
вони зазначаються
з вказівкою
«невідомо».

В
межах кожної
категорії
частоти
побічні реакції
зазначено в порядку
зменшення
серйозності.

З
боку крові та
лімфатичної
системи: рідко – агранулоцитоз;
дуже рідко –
лейкопенія,
тромбоцитопенія,
панцитопенія.

З
боку імунної
системи: рідко – реакції
гіперчутливості
(включаючи
анафілактичні
реакції,
анафілактичний
шок).

З
боку
метаболізму та
обміну
речовин: рідко – гіперліпідемія
і підвищення
рівня ліпідів
(тригліцериди,
холестирол),
зміни маси тіла;
невідомо –
гіпонатріємія,
гіпомагніємія
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
гіпокальціємія1,
гіпокаліємія1.

З
боку психіки: нечасто
– розлади сну;
рідко –
депресія (у
тому числі
загострення);
дуже рідко –
дезорієнтація
(у тому числі
загострення);
невідомо –
галюцинація;
сплутаність
свідомості
(особливо у
пацієнтів зі
схильністю
до таких розладів,
а також
загострення
цих
симптомів у
випадку їх
наявності).

З
боку
нервової
системи: нечасто
– головний
біль,
запаморочення;
рідко –
розлади
смаку; невідомо
– парестезія.

З
боку органів
зору: рідко
– порушення
зору,
затьмареність
зору.

З
боку
травного
тракту: часто –
поліпи з фундальних
залоз
(доброякісні);
нечасто – діарея,
нудота,
блювання,
здуття
живота, запор,
сухість у
роті,
абдомінальний
біль і дискомфорт;
невідомо – мікроскопічний
коліт.

З
боку
гепатобіліарної
системи: нечасто
– підвищення
рівня
печінкових
ферментів (трансаміназ,
гамма-глутамілтрансфераз);
рідко –
підвищення
рівня
білірубіну; невідомо
– ураження
гепатоцитів,
жовтяниця,
гепатоцелюлярна
недостатність.

З
боку шкіри та
підшкірних
тканин: нечасто
– шкірні
висипання,
екзантема,
свербіж; рідко
–
кропив’янка,
ангіоневротичний
набряк; невідомо
– синдром
Стівенса-Джонсона,
синдром
Лайєлла (токсичний
епідермальний
некроліз), реакція
на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS),
мультиформна
еритема,
фоточутливість,
підгострий
шкірний
червоний вовчак
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
кістково-м’язової
системи: нечасто
– переломи
стегна,
зап’ястя,
хребта (див.
розділ
«Особливості
застосування»;
рідко –
артралгія,
міалгія; невідомо
– спазм
м’язів2.

З
боку нирок та
сечовидільної
системи: невідомо
– тубулоінтерстиціальний
нефрит (з
можливим
розвитком
ниркової
недостатності).

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: рідко – гінекомастія.

Загальні
розлади: нечасто
– астенія,
втома,
нездужання; рідко
–  підвищення
температури
тіла,
периферичні
набряки.

1.
Гіпокальціємія
та/або
гіпокаліємія
можуть бути
пов’язані з
виникненням
гіпомагніємії
(див. розділ «Особливості
застосування»).

2.
Спазм м’язів
як наслідок
порушення
балансу
електролітів.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності.

3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С в
оригінальній
упаковці.
Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10 таблеток
у блістері.
По 1 або 2 або 3
блістери у
коробці з
картону.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

«Юнік
Фармасьютикал
Лабораторіз»
(відділення
фірми «Дж. Б.
Кемікалз енд
Фармасьютикалз
Лтд.»)/Unique Pharmaceutical Laboratories (a division
of J. B. Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.).

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця провадження
діяльності.

Ділянка
№ 215-219, Джі. Ай. Ді.
Сі.
Індастріал
Еріа, Панолі -
394 116, округ
Бхарух,
Індія/

Plot № 215-219, G.I.D.C., Industrial Area, Panoli - 394 116,
Dist. Braruch, India.