ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

Туліксон-ТЗ 1125
мг

(Tulixone-TZ 1125 mg)

Склад:

діючі
речовини: цефтриаксон, тазобактам;

1
флакон містить цефтриаксону натрію еквівалентно цефтриаксону 1,0 г, тазобактаму
натрію еквівалентно тазобактаму 0,125 г.

Лікарська форма. Порошок для розчину для
ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні властивості: кристалічний порошок від
білого до жовто-оранжевого кольору.

Фармакотерапевтична група. Антибактеріальні засоби для системного застосування. Інші
бета-лактамні антибіотики. Цефалоспорини третього покоління. Цефтриаксон,
комбінації.

Код АТХ J01D D54.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» –
антибактеріальний лікарський засіб, фіксована комбінація цефалоспоринового
антибіотика третього покоління для парентерального застосування –цефтриаксону
натрію та інгібітора бета-лактамаз – тазобактаму натрію.

Механізм дії.

Цефтриаксон пригнічує
синтез клітинної стінки бактерій після приєднання до пеніцилінзв’язуючих
білків. У результаті припиняється біосинтез клітинної стінки (пептидоглікану),
що, у свою чергу, призводить до лізису бактеріальної клітини і її загибелі.

Тазобактам
– це інгібітор бета-лактамаз Річмойда Сайкеса ΙΙΙ класу:
пеніцилінази та цефалоспоринази. Є похідною «пеніцилінового ядра»,
сульфон-пеніциланової кислоти.

Тазобактам
сульфон-пеніциланової кислоти. Тазобактам необоротно пригнічує більшість
бета-лактамаз, що продукуються клінічно важливими грамнегативними та
грампозитивними аеробними та анаеробними бактеріями, ковалентно зв’язуючись з
їхніми ферментами. Зокрема, тазобактам характеризується високим ступенем
здатності до зв’язування з плазмідоопосередкованими бета-лактамазами, які часто
є причиною розвитку резистентності до пеніцилінових та цефалоспоринових
антибіотиків.

Тазобактам не пригнічує активність
ферментів класу А.

Крім того, тазобактам не пригнічує
активність бета-лактамаз, таких як:

- ферменти бета-лактамази типу AmpC
(продукуються ентеробактеріями);

- карбапенемази на основі серину
(наприклад карбапенемази, що продукуються Klebsiella pneumoniae);

- метало-бета-лактамази (наприклад
метало-бета-лактамаза Нью-Делі);

- бета-лактамази Емблера класу D
(окса-карбапенемази).

Резистентність

Бактеріальна
резистентність до цефтриаксону може розвиватися внаслідок дії одного або декількох
механізмів:

·
гідролізу бета-лактамазами, включаючи бета-лактамази
розширеного спектра, карбапенемази і ферменти Amp C, які можуть бути
індуковані або стійко пригнічені у деяких аеробних грамнегативних бактерій;

·
зниженої афінності пеніцилінзв’язуючих білків до
цефтриаксону;

·
непроникності зовнішньої мембрани у грамнегативних
бактерій;

·
бактеріального ефлюксного насоса.

Граничні значення при
визначенні чутливості

Граничні значення для
мінімальної інгібуючої концентрації (МІК), визначені Європейським комітетом з
тестування антимікробної чутливості (EUCAST):

Патоген

Метод розведень (МІК,
мг/л)

Чутливий

Резистентний

Enterobacteriaceae

≤ 1

˃ 2

Staphylococcus spp.

a.

a.

Streptococcus spp. (групи А, В, С і G)

b.

b.

Streptococcus pneumoniae

≤ 0,5c.

˃ 2

Streptococci групи Viridans

≤ 0,5

˃ 0,5

Haemophilus influenzae

≤ 0,12c.

˃ 0,12

Moraxella catarrhalis

≤ 1

˃ 2

Neisseria gonorrhoeae

≤ 0,12

˃ 0,12

Neisseria meningitidis

≤ 0,12c.

˃ 0,12

Не пов’язані з видом

≤ 1d.

˃ 2

a. Висновок про чутливість зроблено на основі чутливості
до цефокситину.

b. Висновок про чутливість зроблено на основі чутливості до
пеніциліну.

с. Рідко виникають
ізоляти з МІК, що перевищує граничні значення чутливості. Якщо таке
спостерігається, слід провести повторне тестування, а у разі підтвердження –
відправити у референтну лабораторію.

d. Граничні значення стосуються добової внутрішньовенної
дози 1 г х 1 і високої дози щонайменше 2 г х 1.

Клінічна
ефективність відносно певних патогенів

Поширеність
набутої резистентності для виділених видів може бути різною залежно від
місцевості і часу, тому потрібна локальна інформація про резистентність,
особливо в разі тяжких інфекцій. У разі необхідності можна звернутися за
кваліфікованою порадою, якщо місцева поширеність резистентності є такою, що
ефективність препарату для лікування принаймні деяких типів інфекцій є
сумнівною.

Чутливі види

Грампозитивні аероби

Staphylococcus
aureus (метициліночутливий)£,
коагулазонегативні стафілококи (метициліночутливі)£, Streptococcus
pyogenes (групи А), Streptococcus agalactiae (групи В), Streptococcus
pneumoniae, Streptococci групи Viridans.

Грамнегативні аероби

Borrelia
burgdorferi, Haemophilus influenzae, Haemophilus parainfluenzae, Moraxella
catarrhalis, Neisseria gonorrhoeae, Neisseria meningitidis, Proteus mirabilis,
Providencia spp., Treponema pallidum.

Види, для яких набута резистентність може бути проблемною

Грампозитивні аероби

Staphylococcus
epidermidis+, Staphylococcus haemolyticus+,
Staphylococcus hominis+.

Грамнегативні аероби

Citrobacter
freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli%,
Klebsiella pneumoniae%, Klebsiella oxytoca%, Morganella
morganii, Proteus vulgaris, Serratia marcescens.

Aнаероби

Bacteroides
spp., Fusobacterium spp., Peptostreptococcus spp., Clostridium perfringens.

Резистентні мікроорганізми

Грампозитивні аероби

Enterococcus
spp., Listeria monocytogenes.

Грамнегативні аероби

Acinetobacter
baumannii, Pseudomonas aeruginosa, Stenotrophomonas maltophilia.

Aнаероби

Clostridium
difficile.

Інші

Chlamydia
spp., Chlamydophila spp., Mycoplasma spp., Legionella spp., Ureaplasma
urealyticum.

£ Всі
метицилінорезистентні стафілококи резистентні до цефтриаксону.

+ Частота
резистентності > 50 % щонайменше в одному регіоні.

% Штами, що
продукують бета-лактамазу розширеного спектра, завжди резистентні.

Фармакокінетика.

Всмоктування

Внутрішньом’язове введення

Після внутрішньом’язової ін’єкції середній піковий рівень
цефтриаксону у плазмі крові становить приблизно половину від такого, що
спостерігається після внутрішньовенного введення еквівалентної дози.
Максимальна концентрація у плазмі крові після одноразового внутрішньом’язового
введення 1 г препарату становить 81 мг/л та досягається через 2–3 години після
введення. Площа під кривою «концентрація – час» у плазмі крові після
внутрішньом’язового введення дорівнює такій після внутрішньовенного введення
еквівалентної дози.

Внутрішньовенне введення

Після внутрішньовенного болюсного введення цефтриаксону у
дозі 500 мг і 1 г середній піковий рівень цефтриаксону у плазмі крові становить
приблизно 120 і 200 мг/л відповідно. Після внутрішньовенних інфузій
цефтриаксону у дозі 500 мг, 1 г і 2 г рівень цефтриаксону у плазмі крові
становить приблизно 80, 150 і 250 мг/л відповідно.

Розподіл

Об’єм розподілу цефтриаксону становить 7–12 л. Концентрації,
що набагато перевищують мінімальні пригнічувальні концентрації для більшості
значущих збудників інфекцій, виявляються у тканинах, включаючи легені, серце,
жовчовивідні шляхи, печінку, мигдалики, середнє вухо та слизову носа, кістки, а
також спинномозкову, плевральну та синовіальну рідини, секрет простати.
Збільшення середньої пікової концентрації у плазмі крові на 8–15 % (Cmax)
спостерігалося при повторному введенні; рівноважний стан досягався у більшості
випадків протягом 48–72 годин залежно від шляху введення.

Проникнення в окремі
тканини

Цефтриаксон проникає в
оболонки головного мозку. Проникнення більш виражене при запаленні оболонок
головного мозку. Середня пікова концентрація цефтриаксону у спинномозковій
рідині у пацієнтів з бактеріальним менінгітом становить до 25 % від такої у
плазмі порівняно з 2 % у пацієнтів без запалення оболонок головного мозку.
Пікові концентрації цефтриаксону в спинномозковій рідині досягаються приблизно
через 4–6 годин після внутрішньовенної ін’єкції. Цефтриаксон проходить через
плацентарний бар’єр, а також в малих концентраціях виявляється у грудному
молоці (див. розділ «Застосування у період вагітності або годування груддю»).

Зв’язування з білками

Цефтриаксон оборотно зв’язується з альбуміном.
Зв’язування з білками плазми становить близько 95 % при концентрації у плазмі
крові менше 100 мг/л. Зв’язування є насичуваним, і ступінь зв’язування
зменшується зі зростанням концентрації (до 85 % при концентрації у плазмі крові
300 мг/л).

Біотрансформація

Цефтриаксон не піддається системному метаболізму, а
перетворюється у неактивні метаболіти під дією кишкової флори.

Виведення

Загальний плазмовий кліренс цефтриаксону (зв’язаного і
незв’язаного) становить 10–22 мл/хв. Нирковий кліренс становить 5–12 мл/хв.
50–60 % цефтриаксону виводиться у незміненому вигляді нирками, в першу чергу
шляхом гломерулярної фільтрації, 40–50 % – у незміненому вигляді з жовчю.
Період напіввиведення цефтриаксону у дорослих становить близько 8 годин.

Пацієнти з нирковою або печінковою недостатністю

У хворих з порушенням функцій нирок або печінки
фармакокінетика цефтриаксону змінюється незначною мірою, відзначається лише
незначне збільшення періоду напіввиведення (менше ніж у 2 рази), навіть у
пацієнтів із тяжким порушенням функції нирок.

Відносно помірне
збільшення періоду напіввиведення при порушенні функції нирок пояснюється
компенсаторним збільшенням позаниркового кліренсу у результаті зменшення
зв’язування з білками і відповідним збільшенням позаниркового кліренсу
загального цефтриаксону.

У пацієнтів з порушенням
функції печінки період напіввиведення цефтриаксону не збільшується у зв’язку з
компенсаторним збільшенням ниркового кліренсу. Це відбувається також у
результаті збільшення вільної фракції цефтриаксону у плазмі крові, що сприяє
парадоксальному збільшенню загального кліренсу препарату зі збільшенням об’єму
розподілу паралельно до такого загального кліренсу.

Пацієнти літнього віку

У пацієнтів віком від 75 років середній період
напіввиведення зазвичай у 2–3 рази вищий, ніж у дорослих молодого віку.

Діти

Період напіввиведення
цефтриаксону подовжений у новонароджених віком до 14 днів. Рівень вільного
цефтриаксону може надалі зростати у результаті дії таких факторів, як зменшення
клубочкової фільтрації і порушення зв’язування з білками. У дітей період
напіввиведення менший, ніж у новонароджених або дорослих.

Плазмовий кліренс і об’єм
розподілу загального цефтриаксону у дітей вищі, ніж у дорослих.

Лінійність/нелінійність

Фармакокінетика
цефтриаксону є нелінійною, і всі основні фармакокінетичні параметри, за
винятком періоду напіввиведення, залежать від дози і зменшуються меншою мірою,
ніж пропорційно до дози. Нелінійність спостерігається у результаті насичення
зв’язування з білками плазми крові, і тому для загального цефтриаксону це
спостерігається у плазмі крові, а для вільного (незв’язаного) – ні.

Фармакокінетичний/фармакодинамічний
взаємозв’язок

Як і в інших
бета-лактамів, фармакокінетичний/фармакодинамічний індекс, який демонструє
найкращу кореляцію з ефективністю in
vivo, є відсотком інтервалу дозування, при якому незв’язана концентрація
залишається вищою мінімальної інгібуючої концентрації цефтриаксону для окремих
цільових видів (тобто %T > мінімальної інгібуючої концентрації).

Клінічні характеристики.

Показання.

«Туліксон-ТЗ
1125 мг» показаний для лікування інфекцій, спричинених чутливими до препарату
мікроорганізмами, у дорослих та дітей, у тому числі доношених новонароджених
(від народження):

‒ негоспітальна та
внутрішньогоспітальна пневмонії;

‒ гострий
бактеріальний отит середнього вуха;

‒ ускладнені інфекції
шкіри і м’яких тканин;

‒ ускладнені
інфекції сечовивідних шляхів;

‒ інфекції кісток і
суглобів;

‒ гонорея;

‒ бактеріємія,
спричинена будь-якою з чутливих бактерій, або підозра на такий зв’язок;;

‒ інфекції органів
черевної порожнини;

‒ бактеріальний менінгіт.

Лікарський засіб можна
застосовувати для лікування загострення хронічної обструктивної хвороби легень
у дорослих.

Слід брати до уваги офіційні рекомендації щодо
належного застосування антибактеріальних засобів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість до активних речовин або до
інгібіторів бета-лактамази, або до антибіотиків, які належать до груп
цефалоспоринів та пеніцилінів.
У разі наявності у хворого підвищеної чутливості до пеніциліну слід врахувати
можливість перехресної алергічної реакції.

Наявність
в анамнезі тяжких реакцій гіперчутливості (наприклад анафілактичних реакцій) до
будь-якого іншого типу бета-лактамних антибактеріальних засобів (пеніцилінів,
монобактамів та карбапенемів); захворювання травного тракту в анамнезі, особливо
неспецифічний виразковий коліт, ентерит або коліт, пов’язаний із застосуванням
антибактеріальних препаратів.

Цефтриаксон
протипоказаний:

Недоношеним
новонародженим віком ≤ 41 тиждень з урахуванням терміну
внутрішньоутробного розвитку (гестаційний вік + вік після народження).*

Доношеним
новонародженим (віком ≤ 28 днів):

-
із гіпербілірубінемією, жовтяницею, гіпоальбумінемією або ацидозом, оскільки
при таких станах зв’язування білірубіну, імовірно, порушене*;

-
які потребують (або очікується, що потребуватимуть) внутрішньовенного введення
препаратів кальцію або інфузій кальцієвмісних розчинів, оскільки існує ризик
утворення преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону (див. розділи «Особливості
застосування» та «Побічні реакції»).

*
У дослідженнях іn vitro було
показано, що цефтриаксон може витісняти білірубін зі зв’язку з альбуміном
сироватки крові, що спричиняє ризик розвитку білірубінової енцефалопатії у
таких пацієнтів.

Перед
внутрішньом’язовим введенням цефтриаксону слід обов’язково виключити наявність
протипоказань до застосування лідокаїну, якщо його застосовують як розчинник
(див. розділ «Особливості застосування», а також інструкцію для медичного
застосування лідокаїну, особливо протипоказання).

Розчини
цефтриаксону, що містять лідокаїн, ніколи не слід вводити внутрішньовенно.

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Препарати кальцію

Не
можна використовувати розчинники, які містять кальцій, наприклад розчин Рінгера
або розчин Хартмана, для розчинення цефтриаксону у флаконах або для розведення
відновленого розчину для внутрішньовенного введення у зв’язку з імовірністю
утворення преципітатів кальцієвих солей цефтриаксону. Виникнення преципітатів
кальцієвих солей цефтриаксону також можливе при змішуванні цефтриаксону з
розчинами, які містять кальцій, в одній інфузійній системі для
внутрішньовенного введення. Цефтриаксон не можна вводити внутрішньовенно одночасно
з розчинами, які містять кальцій, у тому числі із кальцієвмісними розчинами для
тривалих інфузій, такими як розчини для парентерального харчування, за
допомогою Y-подібної системи. Однак решті пацієнтів, крім новонароджених,
цефтриаксон та кальцієвмісні розчини можна вводити послідовно, один після
одного, якщо між інфузіями ретельно промити систему сумісною рідиною.

Описана невелика
кількість летальних випадків у результаті утворення преципітатів кальцієвих
солей цефтриаксону у легенях та нирках новонароджених. У деяких випадках
венозні доступи та час введення цефтриаксону та кальцієвмісних розчинів були
різні.

У
дослідженнях іn vitro із
використанням плазми пуповинної крові дорослих та новонароджених було показано,
що новонароджені мають підвищений ризик утворення преципітатів кальцієвої солі
цефтриаксону (див. розділи «Спосіб застосування та дози», «Протипоказання»,
«Особливості застосування», «Побічні реакції», «Несумісність»).

Немає
повідомлень про взаємодію між цефтриаксоном та продуктами для перорального
прийому, які містять кальцій, та про взаємодію між цефтриаксоном при
внутрішньом’язовій ін’єкції і продуктами, які містять кальцій (внутрішньовенно
або перорально).

Пероральні антикоагулянти

Сумісне
застосування препарату з пероральними антикоагулянтами може посилювати ефект
антагоніста вітаміну К та ризик кровотечі. Рекомендується часто перевіряти
міжнародне нормалізоване співвідношення та належним чином корегувати дозу
антивітаміну К як під час, так і після терапії цефтриаксоном (див. розділ
«Побічні реакції»).

Аміноглікозиди

Існують
суперечливі дані щодо потенційного посилення токсичного впливу аміноглікозидів
на нирки у разі одночасного застосування із цефалоспоринами. У таких випадках
слід ретельно дотримуватися рекомендацій щодо моніторингу рівня аміноглікозидів
(та функції нирок) у клінічній практиці.

Цефтриаксон
не можна змішувати з амзакрином, ванкоміцином, флюконазолом і аміноглікозидами.

Петльові діуретики

При
одночасному застосуванні високих доз цефтриаксону і таких сильнодіючих
діуретиків, як фуросемід, порушень функції нирок не спостерігалося.

Бактеріостатичні антибіотики (хлорамфенікол)

У
дослідженні in vitro при застосуванні
хлорамфеніколу у комбінації з цефтриаксоном спостерігалися антагоністичні
ефекти. Клінічна значущість цих даних невідома. Бактеріостатичні засоби можуть
впливати на бактерицидну дію цефалоспоринів.

Речовини, що використовуються в
лабораторних аналізах

У
пацієнтів, які застосовують цефтриаксон, можливі хибнопозитивні результати
тесту Кумбса.

Цефтриаксон,
як і інші антибіотики, може спричиняти хибнопозитивні результати аналізу на
галактоземію.

Так
само при визначенні глюкози у сечі за допомогою неферментних методів результати
можуть бути хибнопозитивними. З цієї причини у період застосування цефтриаксону
слід визначати рівень глюкози у сечі за допомогою ферментних методів.

Гормональні пероральні
контрацептиви

Цефтриаксон
може зменшувати ефективність гормональних пероральних контрацептивів. У зв’язку
з цим рекомендується застосовувати додаткові (негормональні) методи
контрацепції під час лікування та протягом 1 місяця після лікування.

Пробенецид

Пробенецид
не впливає на виведення цефтриаксону.

Алкоголь

Цефтриаксон
не містить N-метилтіотетразольну групу, яка б могла спричинити непереносимість
етанолу, а також кровотечі, властиві деяким іншим цефалоспоринам.

При
вживанні алкоголю під час курсу лікування та протягом 5 днів після лікування
цефтриаксоном відзначали такі реакції, як почервоніння обличчя, підвищена
пітливість, головний біль, тахікардія. Після
вживання алкоголю одразу після прийому цефтриаксону не спостерігалося ефектів,
схожих на дію дисульфіраму (тетураму). Аналогічні реакції спостерігались і при застосуванні
інших цефалоспоринів. Пацієнтам слід бути обережними при вживанні алкогольних
напоїв під час лікування препаратом «Туліксон-ТЗ 1125 мг». При використанні
штучного харчування (перорального або парентерального) розчини, що містять етанол,
застосовувати не слід.

Особливості застосування.

Реакції гіперчутливості

Як
і при застосуванні інших цефалоспоринів, що містять цефтриаксон, повідомлялося
про випадки анафілактичних реакцій (включаючи анафілактичний шок) з летальним
наслідком, навіть якщо у докладному анамнезі немає відповідних відомостей. Реакції гіперчутливості також можуть
прогресувати до синдрому Коуніса, серйозної алергічної реакції, яка може
призвести до інфаркту міокарда (див. розділ «Побічні реакції»). Перед початком
лікування слід встановити, чи є у пацієнта в анамнезі тяжкі реакції
гіперчутливості до цефтриаксону, інших цефалоспоринів або інших типів
бета-лактамних засобів. Слід з обережністю застосовувати цефтриаксон пацієнтам
із наявністю в анамнезі нетяжкої гіперчутливості до інших бета-лактамних
препаратів. При
виникненні алергічних реакцій лікарський засіб слід одразу відмінити та
призначити відповідне лікування.

Імовірність
анафілактичних реакцій підвищується у пацієнтів з анафілаксією в анамнезі та у
тих, хто має реакції гіперчутливості до різних алергенів, з обережністю
застосовувати пацієнтам зі схильністю до алергічних діатезів.

Зареєстровані
випадки тяжких небажаних реакцій з боку шкіри (синдром Стівенса –Джонсона або
синдром Лайєлла/токсичний епідермальний некроліз) та DRESS-синдром (медикаментозний висип з
еозинофілією та системними проявами), які
можуть становити загрозу життю або мати летальний наслідок; однак
частота цих реакцій невідома (див. розділ «Побічні реакції»).

Препарат
може збільшувати протромбіновий час. У зв’язку з цим при підозрі на дефіцит
вітаміну К необхідно визначати протромбіновий час.

Коліт/надмірний ріст нечутливих мікроорганізмів

На
тлі застосування практично всіх антибактеріальних препаратів, у тому числі і цефтриаксону
та тазобактаму, можливе виникнення діареї, асоційованої з Clostridium difficile, від легкого ступеня тяжкості до коліту з
летальним наслідком. Антибактеріальні препарати змінюють нормальну флору
товстого кишечнику, що призводить до надмірного росту Clostridium difficile. Clostridium
difficile продукує токсини А та В, що сприяють розвитку діареї,
асоційованої з Clostridium difficile.
Штами Clostridium difficile, які
надмірно продукують токсини, спричиняють підвищену захворюваність та
летальність, оскільки ці інфекції можуть бути резистентними до антимікробних
засобів та потребувати колектомії. Діарею, асоційовану з Clostridium difficile, необхідно виключити у всіх пацієнтів під час
застосування антибіотиків. Необхідно зібрати детальний медичний анамнез,
оскільки діарея, асоційована з Clostridium
difficile, може виникати протягом 2 місяців після закінчення застосування
антибактеріальних засобів. Слід обміркувати припинення терапії препаратом та
застосування відповідних засобів проти Clostridium
difficile. Лікарські засоби, що пригнічують перистальтику, застосовувати не
слід.

Як
і при застосуванні інших антибактеріальних засобів, можуть виникати
суперінфекції, спричинені нечутливими до препарату мікроорганізмами.

За
клінічними показаннями слід призначити відповідну кількість рідини та
електролітів, білкових добавок, антибіотикотерапію, до якої чутлива Clostridium difficile, та хірургічне
обстеження.

Протягом
тривалого застосування цефтриаксону можливі труднощі у контролюванні нечутливих
до препарату мікроорганізмів. У зв’язку з цим необхідний ретельний нагляд за
пацієнтами. При виникненні суперінфекції необхідно вжити відповідних заходів.

Спектр антибактеріальної
активності

Цефтриаксон
має обмежений спектр антибактеріальної активності і може бути непридатним для
монотерапії при певних типах інфекції, крім випадків, коли збудник вже
підтверджений (див. розділ «Спосіб застосування та дози»). У разі виникнення
полімікробних інфекцій, коли серед підозрюваних збудників є резистентні до
цефтриаксону мікроорганізми, слід розглянути застосування додаткових
антибіотиків.

Жовчнокам’яна хвороба

У
разі наявності на сонограмі тіней слід зважити на можливість утворення
преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону.

Затінення,
що помилково вважалися жовчними каменями, спостерігалися на сонограмах жовчного
міхура, і частота їх виникнення зростала при застосуванні цефтриаксону у дозі 1 г/добу
та вище. Особливої обережності слід дотримуватися при застосуванні препарату
дітям. Такі преципітати зникають після припинення терапії цефтриаксоном.

У
рідкісних випадках утворення преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону
супроводжувалося симптоматикою. У разі наявності симптомів рекомендується
консервативне нехірургічне лікування, а лікар має прийняти рішення про
припинення застосування препарату, спираючись на результати оцінки користі/ризику
(див. розділ «Побічні реакції»).

Жовчний стаз

У
хворих, яким вводили цефтриаксон, описані поодинокі випадки панкреатиту, що
розвинувся, можливо, внаслідок обструкції жовчовивідних шляхів. Більшість із
таких пацієнтів мали фактори ризику застою у жовчовивідних шляхах, зокрема
лікування в анамнезі, та розвитку холестазу і утворення біліарного сладжу, такі
як попередня значна терапія, тяжка хвороба та повне парентеральне харчування.
Не можна виключати, що ініціюючим або додатковим фактором розвитку цього
порушення може бути утворення у жовчних шляхах преципітатів внаслідок
застосування цефтриаксону/тазобактаму.

Нирковокам’яна хвороба

Зареєстровані
випадки утворення ниркових каменів, що зникали після припинення застосування
цефтриаксону (див. розділ «Побічні реакції»). У разі наявності симптомів слід
зробити ультразвукове обстеження. Рішення щодо застосування препарату пацієнтам
із наявністю в анамнезі ниркових каменів або гіперкальціурії приймає лікар,
спираючись на результати оцінки користі/ризику.

Реакція Яриша – Герксгеймера

У деяких пацієнтів із інфекціями, спричиненими спірохетами, може
розвинутися реакція Яриша –
Герксгеймера невдовзі після початку лікування цефтриаксоном. Реакція Яриша – Герксгеймера є зазвичай самообмежувальним
станом або ж може потребувати симптоматичного лікування. Якщо розвинулася така
реакція, лікування антибіотиком припиняти не слід.

Енцефалопатія

Повідомлялося про
енцефалопатію при застосуванні цефтриаксону, особливо у пацієнтів літнього віку
з тяжкою нирковою недостатністю або розладами центральної нервової системи.
Якщо є підозра на енцефалопатію, пов’язану із застосуванням цефтриаксону
(наприклад, сплутаність свідомості, зміна психічного стану, міоклонус, судоми),
слід розглянути питання про припинення застосування лікарського засобу «Туліксон-ТЗ
1125 мг».

Імуноопосередкована гемолітична анемія

Випадки
імуноопосередкованої гемолітичної анемії спостерігалися у пацієнтів, які
отримували антибактеріальні засоби класу цефалоспоринів, в тому числі цефтриаксон.
Випадки тяжкої гемолітичної анемії, у тому числі із летальними наслідками, були
зареєстровані в період лікування цефтриаксоном як у дорослих, так і у дітей.

Якщо
під час застосування цефтриаксону у пацієнта виникає анемія, слід розглянути
діагноз анемії, асоційованої із застосуванням цефалоспорину, та припинити
застосування цефтриаксону до встановлення етіології захворювання.

Довготривале лікування

При
довготривалому лікуванні слід регулярно проводити розгорнутий аналіз крові.

Взаємодія з кальцієвмісними препаратами

Цефтриаксон не можна
змішувати чи призначати одночасно з кальцієвмісними розчинами, навіть при
введенні препаратів через різні інфузійні системи.

Описані випадки виникнення
преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону у легенях та нирках новонароджених
доношених та недоношених немовлят віком менше 1 місяця, що спричинило летальні
наслідки, при одночасному введенні
цефтриаксону та препаратів кальцію. Також повідомляли про випадки виникнення
внутрішньосудинних преципітатів у пацієнтів інших вікових груп після
одночасного застосування цефтриаксону з внутрішньовенними кальцієвмісними
розчинами. Щонайменше
одному із цих пацієнтів цефтриаксон та кальцій вводили у різний час та через
різні внутрішньовенні інфузійні системи. У зв’язку
з цим не можна застосовувати кальцієвмісні розчини для внутрішньовенного
введення новонародженим та пацієнтам інших вікових груп щонайменше протягом 48
годин після введення останньої дози лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125 мг»
(див. розділ «Протипоказання»).

Не зареєстровано підтверджених
випадків утворення внутрішньосудинних преципітатів, крім як у новонароджених,
яким вводили цефтриаксон та кальцієвмісні розчини або будь-які інші
кальцієвмісні препарати. У дослідженнях іn
vitro було показано, що у новонароджених існує підвищений ризик утворення
преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону порівняно з пацієнтами інших вікових
груп.

При застосуванні цефтриаксону
пацієнтам будь-якого віку препарат не можна змішувати або вводити одночасно з
будь-якими розчинами для внутрішньовенного введення, що містять кальцій, навіть
при використанні різних інфузійних систем або введенні препаратів у різні
інфузійні ділянки. Проте пацієнтам віком від 28 днів цефтриаксон та
кальцієвмісні розчини можна вводити послідовно, один після одного, за умови
введення препаратів через різні інфузійні системи у різні ділянки тіла або
заміни чи ретельного промивання інфузійної системи між введенням цих засобів
фізіологічним сольовим розчином, щоб запобігти утворенню преципітату. Пацієнтам,
які потребують постійних інфузій кальцієвмісних розчинів для повного
парентерального харчування (ППХ), медичні працівники можуть призначити
альтернативні антибактеріальні засоби, застосування яких не пов’язане з
подібним ризиком утворення преципітатів. Якщо застосування цефтриаксону
пацієнтам, які потребують постійного харчування, визнано необхідним, розчини
для ППХ та цефтриаксон можна вводити одночасно, але через різні інфузійні
системи та у різні ділянки тіла. Також введення розчинів для ППХ можна призупинити
на час інфузії цефтриаксону та промити інфузійні системи між введенням розчинів
(див. розділи «Протипоказання», «Побічні реакції» та «Несумісність»).

Діти

Безпека та ефективність застосування
цефтриаксону дітям, у т. ч. новонародженим і немовлятам, були встановлені при
застосуванні доз, зазначених у розділі «Спосіб застосування та дози». Цефтриаксон, що входить до складу
препарату, може витісняти білірубін зі зв’язку з альбуміном сироватки крові. У
зв’язку з цим застосування цефтриаксону протипоказано недоношеним та доношеним
новонародженим з гіпербілірубінемією, яким загрожує ризик розвитку
білірубінової енцефалопатії (див. розділ «Протипоказання»).

Тяжка ниркова та печінкова недостатність

У
разі тяжкої ниркової та печінкової недостатності рекомендований ретельний
клінічний моніторинг безпеки та ефективності застосування лікарського засобу
(див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

Для хворих із порушенням функції
нирок за умови нормальної функції печінки дозу цефтриаксону/тазобактаму
зменшувати не потрібно. При недостатності функції нирок (кліренс креатиніну
нижче 10 мл/хв) необхідно, щоб добова доза цефтриаксону не перевищувала 2
г.

Для хворих із порушенням функції
печінки за умови збереження функції нирок дозу цефтриаксону/тазобактаму зменшувати
немає необхідності.

У разі одночасної наявності
тяжкої патології печінки і нирок концентрацію цефтриаксону у сироватці крові
необхідно регулярно контролювати. Для хворих, які перебувають на гемодіалізі,
дозу препарату після проведення цієї процедури змінювати немає необхідності.

Слід
проявляти обережність при застосуванні цефтриаксону хворим із нирковою
недостатністю, які одночасно отримують аміноглікозиди та діуретики.

Вплив на результати серологічних
досліджень

У
поодиноких випадках при лікуванні препаратом «Туліксон-ТЗ 1125 мг» у хворих
можуть відмічатися хибнопозитивні результати Кумбса. Як і інші антибіотики, «Туліксон-ТЗ
1125 мг» може спричиняти хибнопозитивний результат проби на галактоземію.
Хибнопозитивні результати можуть бути отримані і при визначені глюкози у сечі,
тому під час лікування засобом «Туліксон-ТЗ 1125 мг» глюкозурію у разі
необхідності слід визначати лише ферментним методом.

Наявність
цефтриаксону може хибно знизити показник рівня глюкози в крові, якщо він
визначається за допомогою деяких систем моніторингу рівня глюкози в крові. Слід звернутися до інструкцій для
застосування кожної тест-системи. У разі
необхідності слід застосовувати альтернативні методи контролю.

Для
хворих, які перебувають на гемодіалізі, дозу препарату після проведення цієї
процедури змінювати немає необхідності, проте потрібно контролювати
концентрацію препарату в сироватці крові, оскільки швидкість його виведення у
цих хворих може бути скорочена.

Натрій

1 г лікарського засобу
містить 3,6 ммоль (83,03 мг) натрію, що еквівалентно 4,15 %
рекомендованої ВООЗ максимальної добової дози 2 г натрію для дорослої людини. Це слід взяти до уваги, якщо пацієнт
дотримується дієти із контрольованим вмістом натрію.

Застосування лідокаїну

Якщо
як розчинник застосовують розчин лідокаїну, цефтриаксон можна вводити лише
внутрішньом’язово. Перед введенням препарату слід обов’язково врахувати
протипоказання до застосування лідокаїну, застереження та іншу відповідну
інформацію, наведену в інструкції для медичного застосування лідокаїну (див.
розділ «Протипоказання»). Розчин лідокаїну у жодному випадку не можна вводити
внутрішньовенно.

Утилізація невикористаного препарату та препарату із
простроченим терміном придатності

Надходження
лікарського засобу у зовнішнє середовище слід звести до мінімуму. Лікарський
засіб не слід викидати у стічні води і побутові відходи. Для утилізації необхідно
використовувати так звану «систему збору відходів» при наявності такої.

Застосування у період вагітності або годування груддю

Вагітність

Цефтриаксон
проникає через плацентарний бар’єр. Дані щодо застосування цефтриаксону
вагітним жінкам обмежені. Дослідження на тваринах не свідчать про безпосередній
або опосередкований шкідливий вплив на ембріон/плід, пери- та постнатальний
розвиток. У період вагітності, зокрема у І триместрі, цефтриаксон можна
застосовувати, лише якщо користь перевищує ризик.

Годування груддю

Цефтриаксон проникає у
грудне молоко у низьких концентраціях, але при застосуванні препарату у
терапевтичних дозах не очікується жодного впливу на грудних немовлят. Проте не
можна виключати ризик розвитку діареї та грибкової інфекції слизових оболонок.
Слід враховувати можливість сенсибілізації. Потрібно прийняти рішення щодо
припинення годування груддю або припинення/відмови від застосування цефтриаксону
з урахуванням користі від грудного годування для дитини та користі від терапії
для жінки.

Фертильність

У дослідженнях репродуктивної функції не було виявлено
ознак небажаного впливу на чоловічу або жіночу фертильність.

Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні
автотранспортом або іншими механізмами.

Немає даних щодо впливу цефтриаксону на швидкість
реакції, але у разі виникнення запаморочення слід уникати керування
транспортними засобами або роботи зі складними механізмами.

Спосіб застосування та
дози.

Лікування препаратом «Туліксон-ТЗ 1125 мг» слід
розпочинати лише у раззі наявної у пацієнта лабораторно підтвердженої або з
високою ймовірністю підозрюваної бактеріальної інфекції.

Застосовувати внутрішньовенно або внутрішньом’язово.

Дозування

Доза лікарського засобу
залежить від тяжкості, чутливості, локалізації і типу інфекції, а також від
віку і функції печінки та нирок пацієнта.

Нижченаведені дози є
загальнорекомендованими для цих показань. В особливо тяжких випадках слід
застосовувати найвищу дозу із рекомендованого діапазону.

Дорослі і діти віком від
12 років (≥ 50 кг): по 1–2 г (у перерахуванні на цефтриаксон)

лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125 мг» 1 раз на добу (кожні 24 години). У
тяжких випадках або при інфекціях, збудники яких мають лише помірну чутливість
до препарату, добову дозу можна збільшувати до 4 г (у перерахуванні на
цефтриаксон).

Показання у дорослих і дітей віком від 12 років (≥
50 кг), що потребують особливих схем лікування:

Гострий середній отит

Може бути застосована
одноразова внутрішньом’язова доза 1–2 г лікарського засобу

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» (у перерахуванні на цефтриаксон).

Деякі дані свідчать, що у
випадку, коли стан пацієнта тяжкий або попередня терапія була неефективною, «Туліксон-ТЗ
1125 мг» може бути ефективним при внутрішньом’язовому введенні в дозі 1–2 г на
добу протягом 3 днів.

Гонорея

Для лікування гонореї
рекомендується призначати разову дозу 500 мг (у перерахуванні на цефтриаксон)
внутрішньом’язово.

Діти

Новонароджені (до 14
днів) (дози наведено у перерахуванні
на цефтриаксон): 20–50 мг/кг маси тіла 1 раз на добу. Добова доза не має
перевищувати 50 мг/кг маси тіла.

Протипоказаний для
застосування недоношеним новонародженим з постменструальним віком до 41 тижня
(гестаційний вік + календарний вік).

Показання у новонароджених віком 0–14 днів, що потребують
особливих схем дозування:

Гострий середній отит

Для початкового лікування
гострого середнього отиту може бути застосована одноразова внутрішньом’язова
ін’єкція препарату у дозі 50 мг/кг.

Діти віком від 15 днів до
12 років (< 50 кг): 50–100 мг/кг маси тіла 1 раз на добу.

Негоспітальна та внутрішньогоспітальна пневмонії: 50–80 мг/кг 1 раз на добу.

Інфекції органів черевної порожнини: 50–80 мг/кг 1 раз на добу.

Ускладнені інфекції сечовивідних шляхів: 50–80 мг/кг 1 раз на добу.

Ускладнені інфекції шкіри і м’яких тканин: 50–100 мг/кг (але не більше 4 г у перерахуванні на
цефтриаксон) 1 раз на добу.

Інфекції кісток і суглобів: 50–100 мг/кг (але не більше 4 г у перерахуванні на
цефтриаксон) 1 раз на добу.

При бактеріальному менінгіті у немовлят і дітей віком від
15 днів до 12 років лікування розпочинати з
дози 80–100 мг/кг (але не більше 4 г у перерахуванні на
цефтриаксон) 1 раз на добу. Як тільки збудник буде ідентифікований, а його
чутливість визначена, дозу можна відповідно зменшити.

Показання у новонароджених, немовлят та дітей віком від
15 днів до 12 років (< 50 кг), що потребують особливих схем дозування:

Гострий середній отит

Для
початкового лікування гострого середнього отиту може бути застосована
одноразова внутрішньом’язова ін’єкція препарату у дозі 50 мг/кг. Деякі дані
свідчать, що у випадку, коли стан дитини тяжкий, або попередня терапія була
неефективною, «Туліксон-ТЗ 1125 мг» може бути ефективним при
внутрішньом’язовому введенні в дозі 50 мг/кг на добу протягом 3 днів.

Дітям з масою тіла понад
50 кг призначають дози для дорослих. Загальна добова доза для дітей не має
перевищувати 2 г (у перерахуванні на цефтриаксон).

Внутрішньовенні дози 50
мг/кг або вищі слід вводити шляхом інфузії протягом не менше 30–60 хв.

Тривалість лікування

Тривалість лікування
залежить від перебігу захворювання. Зважаючи на загальні рекомендації щодо
антибіотикотерапії, застосування препарату слід продовжувати протягом 48–72 годин після зникнення лихоманки або підтвердження
досягнення ерадикації бактеріальної інфекції.

Пацієнти літнього віку

За умови задовільного
стану функції нирок і печінки корекція дози пацієнтам літнього віку не
потрібна.

Пацієнти з печінковою недостатністю

Наявні дані свідчать про
відсутність необхідності коригувати дозу для пацієнтів з легкою чи помірною
печінковою недостатністю, у разі якщо функція нирок не порушена.

Немає даних досліджень
щодо пацієнтів з тяжкою печінковою недостатністю (див. розділ
«Фармакокінетика»).

Пацієнти з нирковою недостатністю

Для хворих із порушеннями
функції нирок легкого чи помірного ступеня тяжкості немає необхідності
знижувати дозу.

Лише в разі ниркової
недостатності в передтермінальній стадії (кліренс креатиніну менше 10 мл/хв)
добова доза не повинна перевищувати 2 г (у перерахуванні на цефтриаксон).

Пацієнтам, які
перебувають на діалізі, додаткові дози після діалізу не потрібні. Цефтриаксон
не виводиться за допомогою перитонеального або гемодіалізу. Рекомендується
ретельний клінічний моніторинг безпеки та ефективності застосування
цефтриаксону.

Пацієнти з тяжким порушенням функцій печінки і нирок

При одночасній тяжкій
нирковій та печінковій недостатності слід регулярно визначати концентрацію
цефтриаксону у плазмі крові та проводити корекцію дози препарату у разі необхідності.

Приготування розчинів

Готувати розчини
безпосередньо перед їх застосуванням.

Внутрішньом’язова ін’єкція

Для внутрішньом’язової
ін’єкції вміст флакона розчиняють у 3,5 мл 1 % розчину лідокаїну; ін’єкцію роблять
глибоко у сідничний м’яз. «Туліксон-ТЗ 1125 мг» можна вводити шляхом глибокої
внутрішньом’язової ін’єкції. Внутрішньом’язову ін’єкцію слід робити у центр
відносно великого м’яза. Рекомендується вводити не більше 1 г в одну ділянку

(у перерахуванні на цефтриаксон).

Якщо лідокаїн застосовують
як розчинник, отриманий розчин ніколи не слід вводити внутрішньовенно (див.
розділ «Протипоказання»). Рекомендується ознайомитися з інструкцією для
медичного застосування лідокаїну.

Внутрішньовенна ін’єкція

Для внутрішньовенної
ін’єкції розчиняють вміст 1 флакона лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125 мг» у
10 мл стерильної води для ін’єкцій.

Внутрішньовенне вливання

Для приготування розчину
для вливання розчиняють вміст 1 флакона лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125
мг» у 40 мл одного з нижчезазначених інфузійних розчинів, вільних від іонів
кальцію: 0,9 % хлорид натрію, 0,45 % хлорид натрію + 2,5 % глюкоза, 5 %
глюкоза, 10 % глюкоза, 6 % декстран у розчині глюкози 5 %, вода для
ін’єкцій. Зважаючи на можливу несумісність, розчини, які містять «Туліксон-ТЗ
1125 мг», не можна змішувати з розчинами, які містять інші антибіотики, як при
приготуванні, так і при введенні. Не можна використовувати розчинники, які
містять кальцій, такі як розчин Рінгера або розчин Хартмана та інші, для
розчинення лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125 мг» у флаконах або для
подальшого розведення відновленого розчину для внутрішньовенного введення,
оскільки може утворитися преципітат. Виникнення преципітатів кальцієвих солей
цефтриаксону також можливе при змішуванні лікарського засобу «Туліксон-ТЗ 1125
мг» з розчинами, що містять кальцій, в одній інфузійній системі для
внутрішньовенного введення. Тому «Туліксон-ТЗ 1125 мг» не можна вводити
внутрішньовенно одночасно з розчинами, що містять кальцій (див. розділи
«Протипоказання», «Особливості застосування» та «Несумісність»), у тому числі з
розчинами для тривалих інфузій, які містять кальцій, наприклад, парентеральне
харчування (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» можна
вводити шляхом внутрішньовенної інфузії
тривалістю не менше 30 хвилин (шлях, якому віддається перевага) або шляхом
повільної внутрішньовенної ін’єкції
тривалістю більше 5 хвилин. Внутрішньовенне переривчасте введення слід
здійснювати протягом 5 хвилин переважно у великі вени. Внутрішньовенні дози по
50 мг/кг або більше слід вводити шляхом інфузії немовлятам і дітям віком до 12
років. Новонародженим внутрішньовенні дози слід вводити протягом 60 хвилин з
метою зменшення потенційного ризику білірубінової енцефалопатії (див. розділи
«Протипоказання» та «Особливості застосування»). Питання про внутрішньом’язове
ведення слід розглядати, коли внутрішньовенний шлях введення неможливий або
менш прийнятний для пацієнта. Дози, що перевищують 2 г, слід вводити внутрішньовенно.

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» протипоказаний
новонародженим (≤ 28 днів), якщо їм потрібне (або очікується, що буде
потрібне) лікування кальцієвмісними внутрішньовенними розчинами, включаючи
інфузійні розчини, які містять кальцій, такі як парентеральне харчування, у
зв’язку з ризиком утворення преципітатів кальцієвих солей цефтриаксону (див.
розділ «Протипоказання»).

Діти.

Застосовувати дітям
згідно з рекомендаціями розділу «Спосіб застосування та дози».

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» протипоказаний: недоношеним новонародженим
віком ≤ 41 тиждень з урахуванням терміну внутрішньоутробного розвитку; доношеним
новонародженим віком ≤ 28 днів, яким загрожує ризик розвитку
білірубінової енцефалопатії; доношеним новонародженим віком
≤ 28 днів, які потребують внутрішньовенного введення
препаратів кальцію (див. розділ «Протипоказання»).

Передозування.

Симптоми:
інформація про випадки передозування препарату у людей обмежена.

При передозуванні може
спостерігатися нудота, блювання, діарея. Високі концентрації

бета-лактамних антибіотиків у спинномозковій рідині можуть спричиняти
неврологічні реакції, зокрема судоми.

Лікування:
надлишкові концентрації цефтриаксону у плазмі крові не можна зменшити за
допомогою гемодіалізу або перитонеального діалізу. Специфічного антидоту не
існує. Для усунення передозування рекомендується симптоматичне лікування.

Побічні реакції.

Інфекції та інвазії: кандидамікоз, мікоз статевих шляхів, вторинні грибкові
інфекції та інфекції, спричинені резистентними мікроорганізмами, суперінфекції.

З боку системи крові та лімфатичної системи: еозинофілія, нейтропенія (пов’язана з тривалим
застосуванням, оборотна), лейкопенія, лейкоцитоз, лімфопенія, гранулоцитопенія,
агранулоцитоз, анемія, включаючи гемолітичну анемію, тромбоцитопенія,
тромбоцитоз, базофілія, збільшення/зменшення протромбінового часу, розлади
коагуляції, гіпопротромбінемія, агранулоцитоз (менше 500 мм3),
переважно після застосування загальної дози від 20 г. Під час тривалого
лікування слід регулярно контролювати картину крові.

З боку шлунково-кишкового тракту: рідкі випорожнення, діарея, нудота, блювання, метеоризм,
стоматит, порушення смаку, глосит; панкреатит, що розвинувся, можливо,
внаслідок обструкції жовчовивідних шляхів, шлунково-кишкова кровотеча. Не можна
виключати роль преципітатів у розвитку панкреатиту, що утворилися під дією
цефтриаксону у жовчовивідних шляхах; повідомлялося про псевдомембранозний
ентероколіт.

З боку гепатобіліарної системи: псевдохолелітіаз жовчного міхура, преципітати кальцієвої
солі цефтриаксону у жовчному міхурі з відповідною симптоматикою у дітей,
оборотний холелітіаз у дітей, підвищення активності печінкових трансаміназ і
лужної фосфатази, гіпербілірубінемія, ядерна жовтяниця, гепатит, холестатичний
гепатит.

З боку шкіри і підшкірної клітковини: шкірні висипи; алергічний дерматит; свербіж;
кропив’янка; набряки, включаючи ангіоневротичний набряк; гострий
генералізований екзантематозний пустульоз, екзантема; ексудативна мультиформна
еритема; синдром Стівенса –
Джонсона; токсичний епідермальний
некроліз (синдром Лайєлла); DRESS-синдром (медикаментозний
висип з еозинофілією та системними проявами).

З боку нирок та
сечовидільної системи: підвищення концентрації
сечовини та креатиніну в крові, олігурія, гематурія, глюкозурія; циліндрурія, інтерстиціальний нефрит; утворення
преципітатів у нирках (зазвичай оборотне).

Неврологічні розлади: головний біль, запаморочення, тремор, судоми, енцефалопатія.

Кардіальні розлади: підвищення або зниження артеріального тиску, відчуття
серцебиття, синдром Коуніса.

З боку органів дихання, грудної клітки та середостіння: задишка, бронхоспазм.

З боку імунної системи: анафілактичні або анафілактоїдні реакції, анафілактичний
шок, гіперчутливість, реакція Яриша – Герксгеймера.

З боку органів слуху і рівноваги: вертиго.

Загальні розлади: пропасниця, озноб, сироваткова хвороба, набряки, носові
кровотечі, слабкість.

Місцеві реакції: при
внутрішньовенному введенні – флебіти, болючість, ущільнення по ходу вени; при
внутрішньом’язовому введенні – болючість у місці введення. Внутрішньом’язова
ін’єкція без застосування лідокаїну
болюча.

Вплив на результати лабораторних аналізів

Підвищення рівня креатиніну у крові. У поодиноких
випадках при лікуванні препаратом у хворих можуть відзначатися хибнопозитивні
результати тесту Кумбса. Як і інші антибіотики, препарат може спричиняти
хибнопозитивний результат проби на галактоземію. Хибнопозитивні результати
можуть бути отримані і при визначені глюкози у сечі, тому під час лікування цефтриаксоном/тазобактамом
глюкозурію у разі необхідності слід визначати лише ферментним методом.

Інфекції та інвазії

Випадки діареї після
застосування цефтриаксону можуть бути пов’язані із Clostridium difficile. Слід призначити відповідну кількість рідини
та електролітів (див. розділ «Особливості застосування»).

Преципітати кальцієвої солі цефтриаксону

Рідкісні випадки тяжких
небажаних реакцій, іноді з летальним наслідком, зареєстровані у недоношених та
доношених новонароджених (віком < 28 днів), яким внутрішньовенно вводили
цефтриаксон та препарати кальцію. При автопсії у легенях та нирках були
виявлені преципітати кальцієвої солі цефтриаксону. Високий ризик утворення
преципітатів у новонароджених є наслідком їхнього малого об’єму крові та
довшого, ніж у дорослих, періоду напіввиведення цефтриаксону (див. розділи
«Протипоказання», «Особливості застосування»).

Зареєстровані випадки утворення преципітатів у нирках,
головним чином у дітей віком від 3 років, які отримували великі добові
дози препарату (≥ 80 мг/кг на добу) або кумулятивні дози понад 10 г,
а також які мали додаткові фактори ризику (обмежене вживання рідини, постільний
режим). Ризик утворення преципітатів зростає у пацієнтів, позбавлених
рухливості, або у хворих у стані зневоднення. Утворення преципітатів у нирках
може протікати безсимптомно або проявлятися клінічно, може спричинити ниркову
недостатність, яка минає після припинення лікування цефтриаксоном.

Зареєстровано випадки
утворення преципітатів кальцієвої солі цефтриаксону у жовчному міхурі,
переважно у пацієнтів, яким препарат вводили у дозах, вищих за стандартну
рекомендовану дозу. У дітей, за даними проспективних досліджень, частота
утворення преципітатів при внутрішньовенному введенні препарату була різною – у деяких дослідженнях понад 30 %. При повільному
введенні препарату (протягом 20–30 хвилин) частота утворення преципітатів, очевидно,
нижча. Утворення преципітатів зазвичай не супроводжується симптомами, але у
рідкісних випадках виникали такі клінічні симптоми, як біль, нудота і блювання.
У таких випадках рекомендується симптоматичне лікування. Після припинення
застосування цефтриаксону преципітати зазвичай зникають (див. розділ «Особливості застосування»).

Реакції в місці ін’єкції.

Внутрішньом’язова
ін’єкція або внутрішньовенне введення клінічно болючі. Інші реакції у місці
ін’єкції включають еритему у місці ін’єкції, екстравазацію у місці ін’єкції,
набряк у місці ін’єкції, висип у місці ін’єкції, свербіж у місці ін’єкції,
запалення у місці ін’єкції, затвердіння у місці ін’єкції та гематому у місці
ін’єкції. Повідомлялося про ускладнення, включаючи інфекцію в місці ін’єкції та
абсцес у місці ін’єкції.

Повідомлення
про підозрювані побічні реакції.

Повідомлення про побічні
реакції після реєстрації лікарського засобу має важливе значення. Це дає змогу
проводити моніторинг співвідношення користь/ризик при застосуванні цього лікарського
засобу. Медичним та фармацевтичним працівникам, а також пацієнтам або їхнім
законним представникам слід повідомляти про усі випадки підозрюваних побічних
реакцій та відсутності ефективності лікарського засобу через Автоматизовану
інформаційну систему з фармаконагляду за посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін придатності.

2
роки.

Умови зберігання.

Зберігати
в оригінальній упаковці при температурі не вище 25 °С.

Зберігати в недоступному
для дітей місці.

Відновлений розчин
залишається стабільним протягом 6 годин при кімнатній температурі або 24 години
при температурі 2-8 °С.

Несумісність.

«Туліксон-ТЗ 1125 мг» не
можна змішувати з кальцієвмісними розчинами, наприклад, такими як розчин
Рінгера або розчин Хартмана, включаючи розчини для парентерального харчування,
у зв’язку з тим, що можуть утворюватися преципітати.

Цефтриаксон несумісний з
амзакрином, ванкоміцином, флуконазолом та аміноглікозидами, іншими
антибіотиками.

Не слід змішувати або
додавати до інших препаратів, крім тих, що зазначені у розділі «Спосіб
застосування та дози».

Упаковка.

Порошок для розчину для
ін’єкцій по 1125 мг, по 1 флакону у картонній коробці.

Категорія відпуску.

За рецептом.

Виробник.

Зейсс
Фармас’ютікелс Пвт. Лтд. / Zeiss Pharmaceuticals
Pvt. Ltd.

Свісс Парентералз Лтд. / Swiss
Parenterals Ltd.

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності.

Дільниця № 72, ЕПІП,
фаза-1, Джармаджри, Бадді, Район-Солан, Хімачал Прадеш, Індія /

Plot No. 72, EPIP,
Phase-I, Jharmajri, Baddi, Distt. Solan, (H. P.), India

Юніт
II, Плот 402, 412-414 Керала Індастріал Істейт, ГІДС, Ніар Бавла, Ахмедабад,
Гуджарат,382220, Індія / Unit II, Plot No. 402, 412-414 Kerala Industrial
Estate, GIDS, Near Bavla, Ahmedabad, Gujarat, 382220, India.