ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЕСКОЛАН–сановель

(ESCOLAN–sanovel )

Склад:

діюча
речовина: аторвастатин;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить 10,85 мг
аторвастатину
кальцію
тригідрат, що
еквівалентно
10 мг
аторвастатину;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить 21,69 мг
аторвастатину
кальцію
тригідрат, що
еквівалентно
20 мг
аторвастатину;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить 43,38 мг
аторвастатину
кальцію
тригідрат, що
еквівалентно
40 мг
аторвастатину;

допоміжні
речовини:
кальцію
карбонат,
целюлоза
мікрокристалічна,
лактоза
моногідрат,
натрію
кроскармелоза,
полісорбат 80,
гідроксипропілцелюлоза,
магнію стеарат,
Опадри білий
02F28526
(гідроксипропілметилцелюлоза,
титану
діоксид (Е 171),
тальк,
поліетиленгліколь
8000).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
довгасті
двоопуклі
таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою
білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Гіполіпідемічні
засоби,
монокомпонентні.
Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази.
Аторвастатин.
Код АТХ С10А А05.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Аторвастатин
–
селективний,
конкурентний
інгібітор
ГМГ-КоА-редуктази
(3-гідрокси-3-метилглутарил-коензим
А) –
ключового
ферменту, що
перетворює
3-гідрокси-3-метилглютарилкоензим
А у
мевалонову
кислоту –
попередник
стеролів,
включаючи
холестерин.

Аторвастатин
знижує рівень
холестерину
і
ліпопротеїнів
у плазмі крові,
інгібуючи
ГМГ-КоА-редуктазу
в печінці та
збільшуючи
кількість
печінкових
рецепторів ліпопротеїдів
низької
щільності
(ЛПНЩ) на
поверхні
клітин, що
призводить
до посилення
захоплення і
катаболізму
холестерину/ЛПНЩ.
Аторвастатин
знижує
утворення холестерину/ЛПНЩ
і кількість
ЛПНЩ. Він
спричиняє
виражене і
стійке
підвищення
активності
ЛПНЩ
рецепторів, а
також
позитивно впливає
на якість
циркулюючих
ЛПНЩ. Аторвастатин
ефективно
знижує
рівень холестерину/ЛПНЩ
у хворих з
гомозиготною
гіперхолестеринемією,
що зазвичай
не піддається
терапії
іншими
гіполіпідемічними
засобами.

При
вивченні
дозозалежного
ефекту аторвастатину
було
показано, що
препарат (у
дозі

10-80
мг) знижував
рівень
загального
холестерину
(на 30-46 %),
холестерину/ЛПНЩ
(на 41-61 %),
аполіпопротеїну
В (на 34-50 %) і
тригліцеридів
(на 14-33 %).
Результати
лікування
були
подібними у
хворих з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
несімейними
формами
гіперхолестеринемії
і змішаною
гіперхолестеринемією,
в тому числі
у хворих з
інсуліннезалежним
цукровим
діабетом.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Аторвастатин
швидко
абсорбується
після прийому
внутрішньо. Максимальна
концентрація
(Сmax)
досягається
через 1-2
години.
Ступінь
абсорбції та
концентрації
у плазмі
крові
підвищується
пропорційно
до дози.
Абсолютна
біодоступність
аторвастатину
становить 14 %, а
системна
біодоступність
інгібуючої
активності щодо
ГМГ-КоА-редуктази
– приблизно 30 %.
Низьку
системну
доступність
препарату пов’язують
із
передсистемним
кліренсом у
слизовій оболонці
шлунково-кишкового
тракту та/або
передсистемною
біотрансформацією
у печінці.
Хоча їжа
зменшує швидкість
та ступінь
абсорбції
лікарського
засобу
приблизно на
25 % та 9 %
відповідно, з
огляду на
показники Cmax
та AUC (площа під
кривою
«концентрація-час»),
зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ є
подібним при
прийомі аторвастатину
як з їжею, так
і незалежно
від вживання
їжі. При
застосуванні
аторвастатину
ввечері його
концентрація
у плазмі
крові була
нижчою
(приблизно на
30 % за
показниками Cmax
та AUC), ніж при
ранковому
прийомі.
Однак зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ є
однаковим
незалежно
від часу
прийому препарату
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Розподіл.
Ступінь зв’язування
аторвастатину
з білками
плазми крові ≥
98 %. Середній
об’єм
розподілу – 565
л.
Концентраційне
співвідношення
кров/плазма,
що становить
приблизно 0,25,
вказує на погане
проникнення
препарату в
еритроцити. На
підставі
спостережень
у щурів
вважається,
що аторвастатин
здатний
проникати у
грудне
молоко (див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Метаболізм.
Аторвастатин
активно
метаболізується
з утворенням
орто- і
парагідроксильованих
похідних і
різних
продуктів
бета-окиснення.
Іn vіtro
інгібуючий
ефект орто- і
парагідроксильованих
метаболітів щодо
ГМГ-КоА-редуктази
подібний до
аторвастатину.
Приблизно 70 %
циркулюючої
інгібіторної
активності
щодо
ГМГ-КоА-редуктази
пов’язано з
активними
метаболітами.
Дослідження in vitro
свідчать про
важливість
метаболізму аторвастатину
цитохромом P450 3A4
(CYP 3A4), що
узгоджується
з підвищеною
концентрацією
аторвастатину
у плазмі
крові людини
після
одночасного
застосування
з
еритроміцином,
відомим інгібітором
цього
ізоферменту
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Виведення.
Аторвастатин
і його
метаболіти
виводяться
головним
чином з жовчю
після
печінкового
та/або
позапечінкового
метаболізму,
однак
аторвастатин
не
піддається
кишково-печінковій
рециркуляції.
Період
напіввиведення
становить приблизно
4 години,
однак період
напіввиведення
інгібуючої активності
щодо
ГМГ-КоА-редуктази
становить 20-30
годин, що пояснюється
наявністю
активних
метаболітів.
Після
перорального
прийому
препарату зі
сечею
виділяється
менше ніж 2 %
дози.

Аторвастатин
є субстратом
печінкових
транспортерів,
органічного
аніонтранспортного
поліпептиду
1B1 (OATP1B1) і транспортера
1B3 (OATP1B3).
Метаболіти
аторвастатину
є
субстратами
OATP1B1.
Аторвастатин
також
ідентифікований
як субстрат
білка множинної
лікарської
резистентності
1 (multiple
drug resistance (MDR1)) і білка
резистентності
раку
молочної
залози (breast cancer resistance protein
(BCRP)), що може
обмежувати
кишкове
всмоктування
та жовчний
кліренс
аторвастатину.

Фармакокінетика
в особливих
клінічних
випадках

Концентрація
аторвастатину
значно
підвищується
(Cmax та AUC підвищуються
приблизно в 16
і 11 разів
відповідно) у
хворих на
алкогольний
цироз
печінки
(Чайлд-П’ю, клас
В).

Захворювання
нирок не
впливають на
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові або
його ефект на
показники
ліпідного
обміну.

Пацієнти
літнього
віку.
Концентрація
аторвастатину
у плазмі крові
є вищою
(приблизно  40 % для Cmax та
30 % для AUC) у
здорових добровольців
літнього
віку (віком
від 65 років),
ніж у молодих
дорослих
пацієнтів.
Клінічні
дані свідчать
про більший
ступінь
зниження
ЛПНЩ при
застосуванні
будь-якої
дози
препарату у пацієнтів
літнього
віку
порівняно з
молодими
пацієнтами
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.
Уявний
кліренс при
пероральному
прийомі аторвастатину
в дітей
виявився
подібним до
кліренсу в
дорослої
людини при
масштабуванні
алометрично
за масою
тіла, оскільки
маса тіла
була єдиною
значною
коваріатою в
популяційній
фармакокінетичній
моделі
аторвастатину
із даними,
які включали
дітей з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
(віком від 10 до 17
років, n=29), у
відкритому
8-тижневому
дослідженні.

Стать.
Концентрація
аторвастатину
у плазмі
крові жінок
відрізняється
від такої у
чоловіків
(приблизно на
20 % вище за показником
Cmax та на 10 %
нижче за
показником AUC).
Однак немає
клінічно
значущої
відмінності
у зниженні рівня
холестерину
ЛПНЩ при
застосуванні
аторвастатину
у чоловіків
та жінок.

Гемодіаліз.
Незважаючи
на те, що за
участю
пацієнтів з термінальною
стадією
захворювання
нирок
дослідження
не
проводились,
вважається, що
гемодіаліз
не підвищує
значущим
чином кліренс
аторвастатину,
оскільки
препарат
інтенсивно
зв’язується
з білками
плазми крові.

Дослідження
взаємодії
лікарських
засобів.
Аторвастатин
є субстратом
печінкових
транспортерів,
OATP1B1- та OATP1B3-транспортерів.
Метаболіти
аторвастатину
є
субстратами
OATP1B1.
Аторвастатин
також ідентифікується
як субстрат
ефлюксного
транспортера
білка
резистентності
раку молочної
залози (BCRP), який
може
обмежувати
кишкову
абсорбцію і
жовчний
кліренс
аторвастатину.

Таблиця 1

Вплив
одночасно
застосовуваних
препаратів
на
фармакокінетику
аторвастатину

Одночасно
застосовувані
препарати
та режим
дозування

Аторвастатин

Доза
(мг)

Співвідношення

AUC&

Співвідношення

Cmax&

#Циклоспорин
5,2 мг/кг/добу,
стабільна
доза

10 мг 1
раз на добу
впродовж

28 днів

8,69

10,66

#Типранавір
500 мг 2 рази на
добу/ритонавір
200 мг 2 рази на
добу, 7 днів

10 мг,
разова доза

9,36

8,58

#Глекапревір
400 мг 1 раз на
добу/пібрентасвір
120 мг 1 раз на
добу, 7 днів

10 мг 1
раз на добу
впродовж

7 днів

8,3

22,00

#Телапревір
750 мг кожні

8
годин, 10 днів

20 мг,
разова доза

7,88

10,60

#, ‡Саквінавір
400 мг 2 рази на
добу/ритонавір
400 мг 2 рази на
добу, 15 днів

40
мг 1 раз на
добу
впродовж

4 днів

3,93

4,31

#Елбасвір
50 мг 1 раз на
добу/
гразопревір
200 мг 1 раз на
добу, 13 днів

10 мг,
разова доза

1,95

4,34

#Симепревір
150 мг 1 раз на
добу, 10 днів

40 мг,
разова доза

2,12

1,70

#Кларитроміцин
500 мг 2 рази на
добу, 9 днів

80
мг 1 раз на
добу
впродовж

8 днів

4,54

5,38

#Дарунавір
300 мг 2 рази на
добу/ритонавір
100 мг 2 рази на
добу, 9 днів

10
мг 1 раз на добу
впродовж

4 днів

3,45

2,25

#Ітраконазол
200 мг 1 раз на
добу, 4 дні

40 мг,
разова доза

3,32

1,20

Летермовір
480 мг 1 раз на
добу, 10 днів

20 мг,
разова доза

3,29

2,17

#Фосампренавір
700 мг 2 рази на
добу/ритонавір
100 мг 2 рази на
добу, 14 днів

10 мг
1 раз на добу
впродовж

4 днів

2,53

2,84

#Фосампренавір
1400 мг 2 рази на
добу, 14 днів

10
мг 1 раз на
добу
впродовж

4 днів

2,30

4,04

#Нелфінавір
1250 мг 2 рази на
добу, 14 днів

10
мг 1 раз на
добу
впродовж

28 днів

1,74

2,22

#Грейпфрутовий
сік, 240 мл

1 раз
на добу*

40
мг 1 раз на
добу

1,37

1,16

Дилтіазем
240 мг 1 раз на
добу, 28 днів

40
мг 1 раз на
добу

1,51

1,00

Еритроміцин
500 мг 4 рази на
добу, 7 днів

10
мг 1 раз на
добу

1,33

1,38

Амлодипін
10 мг, разова
доза

80
мг 1 раз на
добу

1,18

0,91

Циметидин
300 мг 4 рази на
добу, 2 тижні

10
мг 1 раз на
добу
впродовж

2 тижнів

1,00

0,89

Колестипол
10 г 2 рази на
добу, 24 тижні

40
мг 1 раз на
добу
впродовж

8 тижнів

Не
застосовується

0,74**

Маалокс
TC® 30 мл 4 рази
на добу, 17 днів

10
мг 1 раз на
добу впродовж

15 днів

0,66

0,67

Ефавіренз
600 мг 1 раз на
добу, 14 днів

10
мг впродовж

3 днів

0,59

1,01

#Рифампін
600 мг 1 раз на
добу, 7 днів
(при
одночасному
застосуванні)
†

40
мг 1 раз на
добу

1,12

2,90

#Рифампін
600 мг 1 раз на
добу, 5 днів
(окремими
дозами) †

40
мг 1 раз на
добу

0,20

0,60

#Гемфіброзил
600 мг 2 рази на
добу, 7 днів

40
мг 1 раз на
добу

1,35

1,00

#Фенофібрат
160 мг 1 раз на
добу, 7 днів

40
мг 1 раз на
добу

1,03

1,02

#Боцепревір
800 мг 3 рази на
добу, 7 днів

40
мг 1 раз на
добу

2,32

2,66

& Співвідношення
за методами
лікування (одночасне
застосування
лікарського
засобу з
аторвастатином
порівняно із
застосуванням
аторвастатину
окремо).

#    Для
отримання
інформації
про клінічну
значущість
див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Особливості
застосування».

*    Повідомлялося
про більші
підвищення AUC
(співвідношення
AUC до 2,5) та/або Cmax
(співвідношення
Сmax до 1,71) при
надмірному
споживанні
грейпфрутового
соку (750 мл –
1,2 літра на
добу або
більше).

**  Співвідношення,
що
ґрунтується
на одиничній
вибірці,
взятій через
8–16 годин
після
застосування
дози.

†         Через
механізм
подвійної
взаємодії
рифампіну
рекомендується
одночасне
застосування
аторвастатину
з рифампіном,
оскільки
було
показано, що
відстрочений
прийом аторвастатину
після
застосування
рифампіну
пов’язаний
зі значним
зниженням
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові.

‡     Доза
комбінації
препаратів
саквінавір +
ритонавір у
цьому
дослідженні
не є клінічно
застосовуваною
дозою.
Підвищення
експозиції
аторвастатину
при
застосуванні
у клінічних
умовах,
імовірно,
буде вищим,
ніж те, що
спостерігалося
у цьому
дослідженні.
Тому
застосовувати
препарат
слід з обережністю
та у
найнижчій
необхідній
дозі.

Таблиця 2

Вплив
аторвастатину
на
фармакокінетику
одночасно
застосовуваних
лікарських засобів

Аторвастатин

Одночасно
застосовуваний
лікарський
засіб та
режим
дозування

Препарат/доза
(мг)

Співвідношення

AUC

Співвідношення

Cmax

80
мг 1 раз на
добу
впродовж 15 днів

Антипірин
600 мг
одноразово

1,03

0,89

80
мг 1 раз на
добу
впродовж 10 днів

#Дигоксин
0,25 мг 1 раз на
добу,

20 днів

1,15

1,20

40
мг 1 раз на
добу
впродовж 22 днів

Пероральні
контрацептиви
1 раз на добу, 2 місяці:

–
норетистерон
1 мг;

–
етинілестрадіол
35 мкг

1,28

1,19

1,23

1,30

10 мг
1 раз на добу

Типранавір
500 мг 2 рази на
добу/
ритонавір 200
мг 2 рази на
добу, 7 днів

1,08

0,96

10
мг 1 раз на
добу
впродовж

4 днів

Фосампренавір
1400 мг 2 рази на
добу, 14 днів

0,73

0,82

10
мг 1 раз на
добу
впродовж

4 днів

Фосампренавір
700 мг 2 рази на
добу/
ритонавір 100
мг 2 рази на
добу,

14 днів

0,99

0,94

# Для
отримання
інформації
про клінічну
значущість
див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій».

Клінічні
характеристики.

Показання.

Запобігання
серцево-судинним
захворюванням у
дорослих

Для
дорослих
пацієнтів
без клінічно
вираженої
ішемічної
хвороби
серця, але з
кількома
факторами
ризику
розвитку
ішемічної хвороби
серця, такими
як вік,
тютюнопаління,
артеріальна
гіпертензія,
низький
рівень
ліпопротеїдів
високої
щільності (ЛПВЩ)
або
наявність
ранньої
ішемічної
хвороби серця
у сімейному
анамнезі:

- зменшення
ризику
виникнення
інфаркту міокарда;

- зменшення
ризику
виникнення
інсульту;

- зменшення
ризику
проведення
процедур реваскуляризації
та
стенокардії.

Для дорослих
пацієнтів із
цукровим
діабетом ІІ
типу та без
клінічно
вираженої
ішемічної
хвороби
серця, але з кількома
факторами
ризику
розвитку
ішемічної
хвороби
серця, такими
як
ретинопатія,
альбумінурія,
тютюнопаління
або артеріальна
гіпертензія:

- зменшення
ризику
виникнення
інфаркту міокарда;

- зменшення
ризику
виникнення
інсульту.

Для дорослих
пацієнтів із
клінічно
вираженою
ішемічною
хворобою серця:

- зменшення
ризику
виникнення
нелетального
інфаркту
міокарда;

- зменшення
ризику
виникнення
летального та
нелетального
інсульту;

- зменшення
ризику
проведення
процедур реваскуляризації;

- зменшення
ризику
госпіталізації
у зв’язку із
застійною
серцевою
недостатністю;

- зменшення
ризику
виникнення
стенокардії.

Гіперліпідемія

У
дорослих
пацієнтів

- Як
доповнення
до дієти, щоб
зменшити
підвищений
рівень
загального
холестерину,
холестерину
ЛПНЩ,
аполіпопротеїну В
та
тригліцеридів,
а також для
підвищення
рівня
холестерину
ЛПВЩ у
пацієнтів з
первинною
гіперхолестеринемією
(гетерозиготною
сімейною та
несімейною)
та змішаною
дисліпідемією
(типи IIa та IIb
за класифікацією
Фредріксона).

- Як
доповнення
до дієти для
лікування
пацієнтів із
підвищеним
рівнем
тригліцеридів
у сироватці
крові (тип IV
за класифікацією
Фредріксона).

- Для
лікування
пацієнтів із
первинною
дисбеталіпопротеїнемією
(тип III за
класифікацією
Фредріксона),
у випадках,
коли
дотримання дієти
є
недостатньо
ефективним.

- Для
зменшення
загального
холестерину
та холестерину
ЛПНЩ у
пацієнтів з
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
як доповнення
до інших
гіполіпідемічних
методів
лікування
(наприклад,
аферез ЛПНЩ)
або якщо такі
методи
лікування
недоступні.

У дітей

- Як
доповнення
до дієти для
зменшення
рівня
загального
холестерину,
холестерину
ЛПНЩ та
аполіпопротеїну В
у хлопців, а
також у
дівчат після
початку
менструацій
віком від 10 до 17
років із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
якщо після
відповідної
дієтотерапії
результати аналізів
такі:

a)
холестерин
ЛПНЩ
залишається ³190 мг/дл (4,91 ммоль/л) або

б)
холестерин
ЛПНЩ ³160 мг/дл та (4,14 ммоль/л)
та:

·   у
сімейному
анамнезі
наявні ранні
серцево-судинні
захворювання
або

·   два
або більше
інших
факторів
ризику розвитку
серцево-судинних
захворювань наявні
у пацієнта
дитячого
віку.

Протипоказання.

-     Активне
захворювання
печінки, яке
може включати
стійке
підвищення
рівня
печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології.

-     Гіперчутливість
до будь-якого
з компонентів
цього
лікарського
засобу.

-
Вагітність.

-
Лактація.

-
Лікування
противірусними
препаратами
проти вірусу
гепатиту С
глекапревіром/пібрентасвіром.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Аторвастатин
метаболізується
цитохромом P450 3A4
(CYP3A4) і є субстратом
печінкових
транспортерів,
органічного
аніонтранспортного
поліпептиду
1B1 (OATP1B1) і транспортера
1B3 (OATP1B3).
Метаболіти
аторвастатину
є субстратами
OATP1B1. Аторвастатин
також
ідентифікований
як субстрат
білка MDR1) і білка
резистентності
раку
молочної
залози (BCRP),
що може
обмежувати
кишкове
всмоктування
та жовчний
кліренс
аторвастатину
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»)

Ризик
розвитку
міопатії під
час лікування
статинами
підвищується
у разі
одночасного
застосування
похідних
фіброєвої
кислоти, ліпідомодифікаційних
доз ніацину,
циклоспорину
або потужних
інгібіторів цитохрому
Р450 3А4 (CYP 3A4) (наприклад,
кларитроміцину,
інгібіторів
протеази ВІЛ і вірусу
гепатиту С
та
ітраконазолу)
(див. розділи «Фармакологічні
властивості»
та «Особливості
застосування»).

Потужні
інгібітори CYP 3A4

Одночасне
застосування
аторвастатину
з потужними
інгібіторами
CYP 3A4 може
призвести до
підвищення
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові (див.
таблицю 3 та
детальну
інформацію,
наведену
нижче). Ступінь
взаємодії та
підсилення
дії залежать
від
мінливості
впливу на CYP 3A4.
Слід по можливості
уникати
одночасного
застосування
препарату з
потужними інгібіторами
CYP3A4 (наприклад,
із
циклоспорином,
телітроміцином,
кларитроміцином,
делавірдином,
стирипентолом,
кетоконазолом,
вориконазолом,
ітраконазолом,
посаконазолом,
деякими
противірусними
препаратами
для лікування
НСV
(наприклад,
елбасвіру/гразопревіру)
та
інгібіторами
протеаз ВІЛ,
у тому числі
ритонавіром,
лопінавіром,
атазанавіром,
індинавіром,
дарунавіром).
Якщо
неможливо уникнути
одночасного
застосування
цих препаратів
з
аторвастатином,
слід
розглянути
можливість
застосування
меншої
початкової
та
максимальної
доз
аторвастатину.
Також
рекомендується
проводити
належний клінічний
моніторинг
стану
пацієнта
(див. таблицю 3). Помірні
інгібітори CYP3A4
(наприклад,
еритроміцин,
дилтіазем,
верапаміл та флуконазол)
можуть
підвищувати
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові (див.
таблицю 1).
Одночасне
застосування
еритроміцину
та статинів
супроводжується
підвищенням
ризику
розвитку
міопатії.
Дослідження
взаємодії
лікарських засобів
для оцінки
впливу
аміодарону
або верапамілу
на
аторвастатин
не
проводились.
Відомо, що
аміодарон та
верапаміл
пригнічують
активність CYP3A4,
а отже,
одночасне застосування
цих
препаратів з
аторвастатином
може призвести
до
збільшення
експозиції
аторвастатину.
Таким чином,
при одночасному
застосуванні
аторвастатину
та цих
помірних
інгібіторів
CYP3A4 слід
розглянути
можливість
призначення
менших
максимальних
доз
аторвастатину.
Також
рекомендовано
проводити
клінічний
моніторинг
стану
пацієнта.
Після
початку
лікування
інгібітором
або після
корекції
його дози рекомендовано
проводити
клінічний
моніторинг
стану
пацієнта.

Грейпфрутовий
сік

Містить
один або
більше
компонентів,
що інгібують
CYP 3A4 та можуть
підвищувати
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові,
особливо при
надмірному
споживанні грейпфрутового
соку (більше 1,2
літра на добу).

Кларитроміцин

Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалося
при
одночасному
застосуванні
препарату в
дозі 80 мг та
кларитроміцину
(500 мг 2 рази на
добу)
порівняно із
застосуванням
тільки
препарату.
Отже,
пацієнтам,
які
приймають кларитроміцин,
слід з
обережністю
застосовувати
аторвастатин
у дозі вище 20 мг
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Комбінація
інгібіторів
протеаз

Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалось
при
одночасному
застосуванні
препарату з
декількома
комбінаціями
інгібіторів
протеази
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Пацієнтам,
які
приймають типранавір
+ ритонавір
або
глекапревір +
пібрентасвір,
слід уникати
одночасного
застосування
з
аторвастатином.
Пацієнтам,
які приймають
лопінавір +
ритонавір
або симепревір,
аторвастатин
слід
застосовувати
у найнижчій
необхідній
дозі. Для
пацієнтів, які
приймають
саквінавір +
ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір,
фосампренавір
+ ритонавір або
елбасвір +
гразопревір,
доза
аторвастатину
не повинна
перевищувати
20 мг. При застосуванні
пацієнтам,
які
приймають
нелфінавір,
доза
аторвастатину
не повинна
перевищувати
40 мг, а також
рекомендується
проведення
ретельного
клінічного
моніторингу
пацієнтів
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Ітраконазол

Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалося
при
одночасному
застосуванні
аторвастатину
в дозі 40 мг та
ітраконазолу
у дозі 200 мг (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Отже,
пацієнтам,
які
приймають
ітраконазол,
слід бути
обережними,
якщо доза
аторвастатину
перевищує 20 мг
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Циклоспорин

Аторвастатин
є субстратом
печінкових
транспортерів.
Метаболіти
аторвастатину є
субстратами
транспортера
OATP1B1. Інгібітори
OATP1B1 (наприклад,
циклоспорин)
можуть
підвищувати
біодоступність
аторвастатину.
Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалось
при одночасному
застосуванні
аторвастатину
в дозі 10 мг та
циклоспорину
в дозі 5,2
мг/кг/добу
порівняно із застосуванням
тільки
аторвастатину
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Слід уникати
одночасного
застосування
аторвастатину
та
циклоспорину
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Летермовір

Одночасне
застосування
аторвастатину
в дозі 20 мг та
летермовіру в
дозі 480 мг на
добу
призводило
до
підвищення рівня
впливу
аторвастатину
(співвідношення
AUC: 3,29) (див. розділ
«Фармакокінетика»).
Летепмовір
являється
інгібітором
ефлюксних
транспортерів

P-gp, BCRP,
MRP2, OAT2 та
печінкового
транспортера
OATP1B1/1B3, таким чином
він підвищує
рівень
впливу
аторвастатину.
Доза аторвастатину
не повинна
перевищувати

20
мг на добу
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози).

Ступінь
опосередкованих
лікарських
взаємодій CYP3A
та OATP1B1/1B3 на
супутні
препарати
може бути
різною при
одночасному
застосуванні
летермовіру
з
циклоспорином.
Застосування
аторвастатину
не
рекомендується
пацієнтам,
які приймають
летермовір
одночасно з
циклоспорином.

Глекапревір
і
пібрентасвір,
елбасвір
та
гразопревір

Супутнє
застосування
глекапревіру
та
пібрентавіру
або елбасвіру
та
гразопревіру
може
призвести до
підвищення
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові та
підвищеного
ризику
міопатії.

При
одночасному
застосуванні
глекапревіру
і
пібрентавіру
з
аторвастатином
плазмова
концентрація
аторвастатину
підвищується
до 8,3 раза,
частково
через BCRP, OATP1B1/1B3 та CYP3A
інгібування,
тому одночасне
застосування
аторвастатину
пацієнтам,
які супутньо
приймають
лікарські
засоби, що
містять
глекапревір
та пібрентасвір,
протипоказане.

При
одночасному
застосуванні
елбасвіру та
гразопревіру
з
аторвастатином
плазмова
концентрація
аторвастатину
підвищується
до 1,95 раза
частково
через BCRP, OATP1B1/1B3 та CYP3A
інгібування,
тому доза аторвастатину
не повинна
перевищувати
20 мг на добу
при
застосуванні
пацієнтам,
які супутньо
приймають
лікарські
засоби, що містять
елбасвір та
гразопревір
(див. розділи «Фармакокінетика»,
«Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Медичні
рекомендації
щодо
застосування
лікарських
засобів, які
взаємодіють,
підсумовано
у таблиці 3
(див. також
розділи «Фармакологічні
властивості»,
«Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»).

Таблиця
3

Взаємодії
лікарських
засобів,
пов’язані з підвищеним
ризиком
міопатії/рабдоміолізу

Препарати,
що
взаємодіють

Медичні
рекомендації
щодо застосування

Циклоспорин,
типранавір +
ритонавір,
глекапревір
в дозі 400 мг +
пібрентасвір
в дозі 120 мг (протягом
7 днів),
летермовір
при
одночасному
застосуванні
з
циклоспорином

Уникати
застосування
аторвастатину

Глекапревір
в дозі 50 мг +
пібрентасвір
в дозі 200 мг
(протягом 13
днів)

Не
перевищувати
дозу 20 мг
аторвастатину
на добу

Кларитроміцин,
ітраконазол,
саквінавір +
ритонавір*,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір,
фосампренавір +
ритонавір,
елбасвір + гразопревір,
летермовір

Не
перевищувати
дозу 20 мг
аторвастатину
на добу

Нелфінавір

Не
перевищувати
дозу 40 мг
аторвастатину
на добу

Лопінавір +
ритонавір,
симепревір,
похідні фібринової
кислоти,
еритроміцин,
азольні протигрибкові
засоби,
ліпідомодифікуючі
дози
ніацину,
колхіцин

Застосовувати
з
обережністю
та у найменшій
необхідній
дозі

*Застосовувати
у найменшій
необхідній
дозі.

Гемфіброзил

У зв’язку з
підвищеним
ризиком
міопатії/рабдоміолізу
при
одночасному
прийомі
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
з
гемфіброзилом
слід уникати
сумісного
застосування
аторвастатину
з
гемфіброзилом
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Інші
фібрати

Оскільки
відомо, що
ризик
розвитку
міопатії під
час
лікування
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази
підвищується
при
одночасному прийомі
інших
фібратів,
аторвастатин
слід з
обережністю застосовувати
при
сумісному застосуванні
з іншими
фібратами
(див. розділ
«Особливості
застосування).

Ніацин

Ризик
виникнення
побічних
явищ з боку
скелетних м’язів
може
збільшуватися
при
застосуванні
препарату
у комбінації
з ніацином, тому
слід
розглянути
можливість
зниження дози
аторвастатину
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Рифампін
або інші
індуктори
цитохрому P450 3A4

Одночасне
застосування
препарату з
індукторами
цитохрому P450 3A4
(наприклад, ефавіренз,
рифампін)
може
призводити
до нестійкого
зменшення
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові. Через
механізм подвійної
взаємодії
рифампіну
рекомендується
одночасне
застосування
аторвастатину
з рифампіном,
оскільки
було
показано, що відстрочене
застосування
препарату
після
введення
рифампіну
пов’язане зі
значним
зниженням
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові.

Дилтіазему
гідрохлорид

Одночасний
прийом
аторвастатину
(40 мг) та дилтіазему
(240 мг)
супроводжується
підвищенням
концентрації
аторвастатину
у плазмі крові.

Циметидин

У
результаті
проведених
досліджень ознак
взаємодії
аторвастатину
та циметидину
не виявлено.

Антациди

Одночасний
пероральний
прийом
аторвастатину
та суспензії
антацидного
препарату, що
містить
магній та
алюмінію
гідроксид, супроводжується
зниженням
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові
приблизно на
35 %. При цьому
гіполіпідемічна
дія аторвастатину
не
змінювалась.

Колестипол

Концентрація
аторвастатину
у плазмі крові
була нижчою
(приблизно на
25 %) при
одночасному
прийомі
аторвастатину
та
колестиполу.
При цьому
гіполіпідемічна
дія комбінації
аторвастатину
та
колестиполу
перевищувала
ефект, який
дає прийом
кожного з цих
препаратів
окремо.

Азитроміцин

Одночасне застосування
аторвастатину
(10 мг 1 раз на
добу) та
азитроміцину
(500 мг 1 раз на
добу) не
супроводжувалося
змінами
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові.

Інгібітори
транспортних
білків

Інгібітори
транспортних
білків
(наприклад,
циклоспорин,
летермовір)
здатні
підвищувати
рівень
системної
експозиції
аторвастатину.
Вплив
пригнічення
накопичувальних
транспортних
білків на
концентрацію
аторвастатину
в клітинах печінки
невідомий.
Якщо
уникнути
одночасного
призначення
цих
препаратів
неможливо,
рекомендовано
зниження
дози та
проведення
клінічного
моніторингу
ефективності
аторвастатину
(див. таблицю 1).

Езетиміб

Застосування
езетимібу як
монотерапії
пов’язують із
розвитком
явищ з боку
м’язової
системи, у тому
числі
рабдоміолізу.
Таким чином,
при одночасному
застосуванні
езетимібу та
аторвастатину
ризик
розвитку цих
явищ збільшується.
Рекомендовано
проводити
належний
клінічний
моніторинг
стану таких
пацієнтів.

Фузидова
кислота

При
одночасному
системному
застосуванні
фузидової
кислоти зі
статинами
може
підвищуватися
ризик розвитку
міопатії, в
тому числі
рабдоміолізу.
Механізм
цієї
взаємодії (чи
є вона
фармакодинамічною
або
фармакокінетичною,
чи обох видів
одночасно) дотепер
невідомий. Зафіксовано
випадки
рабдоміолізу
(у тому числі
з летальним
наслідком) у
пацієнтів,
які
отримували
комбінацію
цих
препаратів.

Якщо
необхідне
системне
застосування
фузидової
кислоти, слід
припинити
застосування
аторвастатину
на весь
період
застосування
фузидової
кислоти (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Дигоксин

При
одночасному
застосуванні
багаторазових
доз
аторвастатину
та дигоксину
рівноважні
концентрації
дигоксину у
плазмі крові
підвищуються
приблизно на
20 % (див. розділ
«Фармакокінетика»).
Слід
належним
чином
контролювати
стан пацієнтів,
які
приймають
дигоксин.

Пероральні
контрацептиви

Одночасне
застосування
аторвастатину
з пероральними
контрацептивами
підвищувало
значення AUC
для
норетистерону
та етинілестрадіолу
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Ці
підвищення
слід
брати до уваги
при виборі
перорального
контрацептиву
для жінки,
яка приймає
аторвастатин.

Варфарин

Аторвастатин
не чинив
клінічно
значущої дії
на
протромбіновий
час при
застосуванні
у пацієнтів,
які проходили
довготривале
лікування
варфарином.

Колхіцин

При
одночасному
застосуванні
аторвастатину
з колхіцином
повідомлялося
про випадки
міопатії,
у тому числі
рабдоміолізу,
тому слід з
обережністю
призначати
аторвастатин
з колхіцином.

Інші
лікарські
засоби

Одночасне
застосування
аторвастатину
і
гіпотензивних
препаратів
та його
застосування
в процесі
естрогензамісної
терапії не
супроводжувалося
клінічно
значущими
побічними
ефектами.
Досліджень
взаємодії з
іншими препаратами
не
проводилось.

Даптоміцин

Повідомлялося
про випадки
міопатії
та/або
рабдоміолізу
при
одночасному
застосуванні
інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази
(наприклад
аторвастатину)
з
даптоміцином.
Якщо одночасного
застосування
не можна
уникнути, рекомендується
проводити
відповідний
клінічний
моніторинг
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Особливості
застосування.

Скелетні
м’язи

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
рабдоміолізу
з гострою
нирковою недостатністю
внаслідок
міоглобінурії
при застосуванні
аторвастатину
та інших
лікарських
засобів
цього класу. Наявність
в анамнезі
порушення
функції нирок
може бути
фактором
ризику для
розвитку
рабдоміолізу.
Такі
пацієнти
потребують
більш
ретельного
моніторингу
для виявлення
порушень з
боку
скелетних м’язів.

Аторвастатин,
як і інші
препарати
групи статинів,
іноді
спричиняє
міопатію, що
визначається
як біль у м’язах
або
слабкість м’язів
у поєднанні з
підвищенням
показників
креатинфосфокінази
(КФК) у понад 10 разів
вище
верхньої
межі норми
(ВМН).
Одночасне
застосування
вищих доз
аторвастатину
з певними
лікарськими засобами,
такими як
циклоспорин
і потужні
інгібітори CYP3A4
(наприклад,
кларитроміцин,
ітраконазол
та інгібітори
протеаз ВІЛ
та вірусу
гепатиту C),
підвищує
ризик
міопатії/рабдоміолізу.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
імунологічно
опосередкованої
некротизуючої
міопатії
(ІОНМ) –
аутоімунної
міопатії, пов’язаної
із
застосуванням
статинів.
ІОНМ
характеризується
такими
ознаками:
слабкість
проксимальних
м’язів та
підвищений
рівень
креатинкінази
(КК) у
сироватці
крові, які
зберігаються,
незважаючи
на
припинення
лікування
статинами; м’язова
біопсія
виявляє
некротизуючу
міопатію без
значного
запалення;
при застосуванні
імуносупресивних
засобів
спостерігається
позитивна
динаміка.

Можливість
розвитку
міопатії
слід розглядати
у будь-якого
пацієнта з
дифузною
міалгією,
болісністю
або
слабкістю м’язів
та/або
значним
підвищенням
КФК. Пацієнтам
слід
порекомендувати
негайно
повідомляти
про випадки
болю у м’язах,
болісності
або
слабкості м’язів
невідомої
етіології,
особливо
якщо це
супроводжується
відчуттям
нездужання або
підвищенням
температури
або якщо ознаки
та симптоми
захворювання
м’язів
зберігаються
після
припинення
прийому
препарату.
Лікування
препаратом
слід припинити
у випадку
значного
підвищення
рівня КФК,
діагностування
або
підозри на
міопатію.

Ризик
міопатії під
час
лікування
препаратами
цього класу
підвищується
при одночасному
застосуванні
лікарських
засобів,
зазначених у
таблиці 3. Лікарі,
які
розглядають
можливість
комбінованої
терапії
препаратом
аторвастатину
та будь-яким із
зазначених у
таблиці 3
препаратів,
повинні
ретельно
зважити
потенційні
переваги та
ризики, а
також
ретельно
моніторити
стан
пацієнтів
щодо
будь-яких
ознак або симптомів
болю,
болісності
або
слабкості у м’язах,
особливо
протягом
початкових
місяців
терапії та
протягом
будь-якого з
періодів
титрування
дози у напрямку
збільшення дози
будь-якого з
препаратів.
Слід
розглянути можливість
застосування
низьких
початкових
та
підтримуючих
доз
аторвастатину
при
одночасному
прийомі з
вищезгаданими
лікарськими засобами
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У таких
ситуаціях
може розглядатися
можливість
періодичного
визначення
КФК, але
немає
гарантії, що
такий
моніторинг
допоможе
запобігти
випадкам тяжкої
міопатії.

Терапію
аторвастатином
слід
тимчасово або
повністю
припинити у
будь-якого
пацієнта з
гострим,
серйозним
станом, що
вказує на
розвиток
міопатії, або
при
наявності
фактора
ризику
розвитку
ниркової
недостатності
внаслідок
рабдоміолізу
(наприклад,
тяжка гостра
інфекція,
гіпотензія,
хірургічна
операція,
травма, тяжкі
метаболічні,
ендокринні
та
електролітичні
розлади, а також
неконтрольовані
судоми).

У
поодиноких
випадках
повідомлялося,
що статини
індукують «de
novo» або
загострюють
вже існуючу
міастенію
гравіс або
очну міастенію
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У
разі
загострення
симптомів
слід припинити
прийом
Есколану-сановель.
Повідомляли
про рецидиви
при
повторному
застосуванні
того самого
або іншого
статину.

Порушення
функції
печінки

Статини, як і
деякі інші
гіполіпідемічні
терапевтичні
засоби, пов’язані
з
відхиленням
від норми
біохімічних
показників
функції
печінки. Стійке
підвищення
(більше ніж у 3 рази
вище
верхньої
межі нормального
діапазону,
яке виникало
2 рази або
більше) рівня
сироваткових
трансаміназ
спостерігалося
у 0,7 % пацієнтів,
які
отримували аторвастатин
під час
клінічних
досліджень.
Частота випадків
цих
відхилень
від норми
становила 0,2 %, 0,2
%, 0,6 % та 2,3 % для доз
препарату 10, 20, 40
та 80 мг
відповідно.

Під
час
клінічних
досліджень
препарату в одного
пацієнта
розвинулась
жовтяниця. Підвищені
показники
функціональних
проб печінки
(ФПП) у інших
пацієнтів не
були пов’язані
з жовтяницею
або іншими
клінічними симптомами.
Після
зменшення
дози, перерви
у
застосуванні
препарату
або
припинення його
застосування
рівні
трансаміназ
поверталися
до рівнів
перед
лікуванням
або приблизно
до цих рівнів
без
негативних
наслідків. 18 із
30 пацієнтів
зі стійким
підвищенням
показників
функціональних
проб печінки
продовжували
лікування аторвастатином
у менших
дозах.

Перед тим як
розпочинати
терапію
аторвастатином,
рекомендується
отримати
результати
аналізів
показників
ферментів
печінки та
здавати
аналізи
повторно у
разі клінічної
потреби. У
випадку
серйозного
ураження
печінки з
клінічними
симптомами
та/або
гіпербілірубінемією,
або
жовтяницею під
час
застосування
аторвастатину
слід негайно
припинити
лікування.
Якщо не
визначено
альтернативної
етіології,
не слід
повторно
розпочинати
лікування
препаратом.

Аторвастатин
слід з
обережністю
призначати
пацієнтам,
які зловживають
алкоголем
та/або мають
в анамнезі
захворювання
печінки.
Аторвастатин
протипоказаний
при активному
захворюванні
печінки або
стійкому
підвищенні
рівня
печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології
(див. розділ
«Протипоказання»).

Відомі
випадки
летальної та
нелетальної печінкової
недостатності
у пацієнтів,
які приймали
препарати
групи
станинів, у
тому числі
аторвастатин.

Ендокринна
функція

Повідомлялося
про
підвищення
рівня HbA1c та концентрації
глюкози у
сироватці
крові натще
при
застосуванні
інгібіторів
ГМГ‑КоА-редуктази.
Вплив
статинів на
запліднюючу
здатність
сперми не
досліджувався
у достатньої
кількості
пацієнтів.

Аторвастатин
не знижує
базальну
концентрацію
кортизолу
плазми та не
пошкоджує резерв
надниркових
залоз.
Статини
перешкоджають
синтезу
холестерину
та
теоретично можуть
ослабляти
секрецію
надниркових
та/або
гонадних
стероїдів.
Невідомо,
яким чином
препарат
впливає та й
чи взагалі
впливає на
систему
«статеві
залози-гіпофіз-гіпоталамус»
у жінок у передменопаузальний
період. Слід
бути обережним
при
одночасному
застосуванні
препарату
групи
статинів із
лікарськими засобами,
які можуть
знижувати
рівень або
активність
ендогенних
стероїдних
гормонів,
такими як
кетоконазол,
спіронолактон
та циметидин.

Застосування
пацієнтам із
нещодавними
випадками
інсульту або
транзиторної
ішемічної
атаки

Оскільки
старший вік
(понад
65 років)
є фактором
схильності
до міопатії,
слід з обережністю
призначати
препарат
людям
літнього
віку. За
результатами
дослідження
аторвастатину,
у якому його
застосовували
з метою
запобігання
інсульту,
частота
випадків
нелетального
геморагічного
інсульту була
значно вищою
у групі
пацієнтів,
які отримували
аторвастатин,
порівняно з
групою
плацебо.
Деякі
початкові
характеристики,
у тому числі
наявність випадків
геморагічного
та
лакунарного
інсульту під
час
включення до
дослідження,
були
пов’язані з
вищою
частотою
випадків
геморагічного
інсульту у
групі пацієнтів,
які
отримували
аторвастатин
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

При post-hoc
аналізі
дослідження
SPARCL (Stroke Prevention by Aggressive Reduction in Cholesterol
Levels/Запобігання
інсульту
шляхом раптового
зменшення
рівня
холестерину),
під час якого
аторвастатин
у дозі 80 мг на
противагу
плацебо
застосовували
4731 пацієнту
без
ішемічної
хвороби серця,
які мали в
анамнезі
випадки
інсульту або
транзиторної
ішемічної
атаки
протягом попередніх
6 місяців,
спостерігалася
більша
частота
випадків
геморагічного
інсульту у
групі
пацієнтів,
які
отримували аторвастатин
у дозі 80 мг
порівняно з
групою
плацебо (55
випадків, 2,3 % у групі
аторвастатину
порівняно з

33 випадками, 1,4 %
у групі плацебо;
СР: 1,68; 95 % ДІ: 1,09; 2,59; p=0,0168).
Частота
випадків
летального
геморагічного
інсульту
була
подібною в
усіх групах
лікування (17
та 18 для груп
аторвастатину
та плацебо
відповідно).
Частота
випадків нелетального
геморагічного
інсульту
була значно
вищою у групі
пацієнтів,
які отримували
аторвастатин
(38, 1,6 %), порівняно
з групою плацебо
(16, 0,7 %). Деякі
початкові
характеристики,
у тому числі
наявність
випадків
геморагічного
та
лакунарного
інсульту під
час включення
до
дослідження,
асоціювалися
з вищою частотою
випадків
геморагічного
інсульту у
групі
пацієнтів,
які
отримували
аторвастатин
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Серед 39828
пацієнтів,
які
отримували аторвастатин
у клінічних
дослідженнях,

15813 (40 %)
пацієнтів
були віком
від 65 років, а 2800 (7
%) пацієнтів
були віком
від

75 років. Не
спостерігалося
жодної
загальної
відмінності
у безпеці та
ефективності
препарату
між цими
пацієнтами
та молодшими
пацієнтами,
так само, як
не було
зареєстровано
жодних
відмінностей
у відповіді
на лікування
між
пацієнтами
літнього
віку та молодшими
пацієнтами
згідно з
іншим клінічним
досвідом,
проте не
можна
виключати більшу
чутливість
деяких
старших
пацієнтів.
Оскільки
старший вік
(понад 65 років)
є фактором
схильності
до міопатії,
слід з обережністю
призначати аторвастатин
пацієнтам
літнього віку.

Печінкова
недостатність

Аторвастатин
протипоказаний
пацієнтам з
активним
захворюванням
печінки,
включаючи
стійке
підвищення
рівня
печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології
(див. розділи «Фармакологічні
властивості»
та «Протипоказання»).

До
початку
лікування

Аторвастатин
слід з обережністю
призначати
пацієнтам зі
схильністю
до розвитку
рабдоміолізу.
До початку
лікування
статинами у
пацієнтів,
схильних до
розвитку
рабдоміолізу,
слід визначати
рівень КК
при:

- порушенні
функції
нирок;

- гіпофункції
щитовидної
залози;

- спадкових
розладах
м’язової
системи у родинному
або
особистому
анамнезі;

- перенесених
у минулому
випадках
токсичного
впливу
статинів або
фібратів на
м’язи;

- перенесених
у минулому
захворюваннях
печінки
та/або
вживанні
великих
кількостей алкоголю.

Для
пацієнтів
літнього
віку (віком
від 70 років)
необхідність
проведення
означених
заходів слід
оцінювати з
урахуванням
наявності
інших
факторів
схильності
до розвитку
рабдоміолізу.

Підвищення
рівня
препарату у
плазмі крові
можливе,
зокрема у
разі
взаємодії та
застосування
особливим
популяціям
пацієнтів, у
тому числі
пацієнтам зі
спадковими
хворобами.

У таких
випадках
рекомендовано
оцінювати
співвідношення
ризиків та
можливої користі
від
лікування та
проводити
клінічний
моніторинг
стану
пацієнтів.
Якщо до початку
лікування
рівень КК
значно
підвищений
(перевищує
ВМН більше
ніж у 5 разів),
лікування
розпочинати
не слід.

Вимірювання
рівня КК

Рівень КК не
слід
визначати
після
інтенсивних
фізичних
навантажень
або при
наявності
будь-яких
можливих
альтернативних
причин підвищення
рівня КК,
оскільки це
може
ускладнити
розшифрування
результатів.
Якщо на початковому
рівні
спостерігається
значне підвищення
КК
(перевищення
ВМН більше
ніж у 5 разів),
то через 5-7
днів
необхідно
провести
повторне
визначення
для
підтвердження
результату.

Під час
лікування

Пацієнти
повинні
знати про
необхідність
негайно
повідомляти
про розвиток
болю у м’язах,
судом чи
слабкості,
особливо
коли вони
супроводжуються
нездужанням
або гарячкою.

У випадку
появи цих
симптомів
під час лікування
аторвастатином
необхідно
визначити
рівень КК у
цього
пацієнта.
Якщо рівень КК
значно
підвищений
(перевищує
ВМН більше
ніж у 5 разів),
лікування
слід
припинити.

Доцільність
припинення
лікування
слід також
розглянути,
якщо
підвищення
рівня КК не
сягає
п’ятикратного
перевищення
ВМН, але
симптоми з
боку м’язів
мають тяжкий
характер та
щоденно
стають
причиною
неприємних
відчуттів.

Після
зникнення
симптомів та
нормалізації
рівня КК
можна
розглянути
можливість відновлення
лікування
аторвастатином
або початку
лікування
альтернативним
статином за
умови
застосування
мінімальної
можливої
дози
препарату та
ретельного
нагляду за
станом
пацієнта.

Лікування
аторвастатином
необхідно
припинити,
якщо
спостерігається
клінічно значуще
підвищення
рівня КК
(перевищення
ВМН більше
ніж у 10 разів)
або у випадку
встановлення
діагнозу
рабдоміолізу
(або підозри
на розвиток
рабдоміолізу).

Одночасне
застосування
з іншими
лікарськими засобами

Ризик
розвитку
рабдоміолізу
підвищується
при
одночасному
застосуванні
аторвастатину
з деякими
лікарськими засобами,
що можуть
збільшити
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові.
Прикладами
таких препаратів
можуть
виступати
потужні інгібітори
CYP3A4 або
транспортних
білків:
циклоспорин,
телітроміцин,
кларитроміцин,
делавірдин,
стирипентол,
кетоконазол,
вориконазол,
ітраконазол,
посаконазол,
летермовір
та
інгібітори
протеаз ВІЛ,
у тому числі
ритонавір,
лопінавір,
атазанавір,
індинавір, дарунавір.
При одночасному
застосуванні
з
гемфіброзилом
та іншими
похідними
фібрової
кислоти,
еритроміцином,
ніацином та
езетимібом
також зростає
ризик
виникнення
міопатії.
Якщо можливо,
слід
застосовувати
інші лікарські
засоби, що не
взаємодіють
з
аторвастатином,
замість
вищезгаданих.

Якщо
необхідно
проводити
одночасне
лікування
аторвастатином
та згаданими
препаратами,
слід
ретельно
зважити
користь та ризики
від
одночасного
лікування.
Якщо пацієнти
приймають
лікарські засоби,
що
підвищують
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові,
рекомендується
знижувати
дозу
аторвастатину
до
мінімальної.
Крім того, у
випадку
застосування
потужних інгібіторів
CYP3A4 слід
розглянути
можливість застосування
меншої
початкової
дози аторвастатину.
Також
рекомендується
проводити
належний
клінічний
моніторинг
стану цих
пацієнтів.

Не
рекомендується
одночасно
призначати аторвастатин
та фузидову
кислоту, тому
варто
розглянути
можливість
тимчасової
відміни
аторвастатину
на період
лікування фузидовою
кислотою або
впродовж
7 днів після
припинення
лікування
фузидовою
кислотою. У
пацієнтів, у
яких
системне
застосування
фузидової
кислоти
вважається
необхідним,
лікування
статинами
слід
призупинити
на весь
період застосування
фузидової
кислоти. У
пацієнтів,
які
отримували
фузидову
кислоту та
статини у
комбінації,
були
зареєстровані
випадки рабдоміолізу,
в тому числі
летальні
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Пацієнту
слід
порекомендувати
негайно
звертатися
за медичною
допомогою у
разі виникнення
будь-яких
симптомів
слабкості,
болю або
болісної
чутливості у
м’язах.

Терапію
статинами
можна
продовжити
через 7 днів
після
отримання
останньої
дози фузидової
кислоти.

За
виняткових
обставин,
коли
потрібне довгострокове
системне
застосування
фузидової
кислоти,
наприклад
для
лікування
тяжких
інфекцій,
необхідність
одночасного
застосування
аторвастатину
та фузидової
кислоти слід
розглядати
тільки в
індивідуальному
порядку та
здійснювати
під
ретельним
наглядом
лікаря.

Ризик
міопатії
та/або рабдоміолізу
може
підвищуватися
при одночасному
застосуванні
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
(наприклад
аторвастатину)
та даптоміцину
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).
Слід
розглянути
можливість
тимчасового
призупинення
застосування
Есколан-сановель
пацієнтам,
які
застосовують
даптоміцин, якщо
тільки
користь від
одночасного
застосування
не переважає ризик.
Якщо
одночасного
застосування
не можна
уникнути,
слід
контролювати
рівень креатинкінази
2–3 рази на тиждень,
а пацієнти
повинні
перебувати
під
ретельним
наглядом для
виявлення
будь-яких
ознак або
симптомів, що
можуть
свідчити про
міопатію.

Інтерстиціальна
хвороба
легенів

Під час
лікування
деякими
статинами
(особливо під
час
тривалого
лікування)
були описані
виняткові
випадки
розвитку
інтерстиціальної
хвороби
легенів. До
проявів цієї
хвороби
можна
віднести
задишку,
непродуктивний
кашель та
загальне
погіршення
самопочуття
(стомлюваність,
зниження
маси тіла та
гарячка). У
разі
виникнення
підозри на
інтерстиціальну
хворобу
легенів слід
припинити
лікування
статинами.

Наповнювачі

До складу
препарату
входить
лактоза. Цей
препарат не
слід
приймати
пацієнтам із
рідкісними
спадковими
захворюваннями,
пов’язаними
з
непереносимістю
галактози,
дефіцитом
лактази
Лаппа або
порушенням мальабсорбції
глюкози-галактози.
Терапія
ліпідомодифікаційними
препаратами
повинна бути
одним зі
складових
компонентів
комплексної
терапії для
пацієнтів зі
значно
підвищеним
ризиком
розвитку
атеросклеротичних
захворювань
судин через
гіперхолестеринемію.
Медикаментозна
терапія
рекомендується
як
доповнення
до дієти,
коли
результату
від
дотримання
дієти, що обмежує
споживання
насичених
жирів та холестерину,
а також від
застосування
інших немедикаментозних
заходів було
недостатньо.
Пацієнтам з
ішемічною
хворобою
серця або
декількома
факторами
ризику
розвитку
ішемічної
хвороби
серця прийом
препарату
можна
розпочати
одночасно з
дотриманням
дієти. Лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль
натрію (23 мг)/на
таблетку. У
цьому
випадку слід
з обережністю
застосовувати
препарат пацієнтам,
які
знаходяться
на
контрольованій
натрієвій
дієті.

Обмеження
застосування

Аторвастатин
не
досліджували
за умов, коли
основним
відхиленням
від норми з
боку ліпопротеїнів
було
підвищення
рівня
хіломікронів
(типи I та V за
класифікацією
Фредріксона).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Аторвастатин
протипоказаний
вагітним жінкам
та жінкам,
які можуть
завагітніти,
оскільки не
встановлена
безпека його
застосування
вагітним і
немає явної
користі прийому
ліпідознижувальних
препаратів під
час
вагітності. Статини
можуть
завдавати
шкоди плоду
при застосуванні
вагітним
жінкам,
оскільки
інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази
знижують
синтез
холестерину
та, можливо,
синтез інших
біологічно
активних
речовин, які
є похідними
холестерину.
Аторвастатин
можна
застосовувати
жінкам
репродуктивного
віку, тільки
якщо дуже
малоймовірно,
що такі
пацієнтки
завагітніють
та вони були
проінформовані
про потенційні
фактори
ризику. Якщо
жінка завагітніла
у період
лікування
аторвастатином,
слід негайно
припинити
прийом
препарату
та повторно
проконсультувати
пацієнтку щодо
потенційних
факторів
ризику для
плода та відсутності
відомої
клінічної користі
від
продовження
прийому
препарату у
період
вагітності.

При
нормальному
протіканні
вагітності рівень
сироваткового
холестерину
та тригліцеридів
підвищується.
Прийом
гіполіпідемічних
лікарських
засобів у
період
вагітності
не матиме корисного
ефекту,
оскільки
холестерин
та його
похідні
необхідні
для
нормального
розвитку
плода.
Атеросклероз
– це
хронічний процес,
а, отже,
перерва у
прийомі
гіполіпідемічних
препаратів у
період
вагітності
не повинна
мати
значного
впливу на
результати
довгострокового
лікування
первинної гіперхолестеринемії.

Розрахунковий
фоновий
ризик
значних вроджених
мальформацій
та викиднів
для вказаної
популяції
невідомий. У
загальній
популяції
США
розрахунковий
фоновий
ризик значних
вроджених
мальформацій
та викиднів
при клінічно
визнаних
вагітностях
становить
2–4 % та 15–20 %
відповідно.

Контрацепція

Аторвастатин
може
завдавати
шкоди плоду при
застосуванні
вагітною
жінкою. Жінки
репродуктивного
віку мають
бути
проінформовані
про
необхідність
ефективної
контрацепції
під час
лікування
цим
препаратом.

Клінічні
дані

Обмежені
опубліковані
дані з
обсерваційних
досліджень,
метааналізів
та клінічних
випадків
щодо
застосування
аторвастатину
кальцію не
показали
підвищеного
ризику
виникнення
серйозних
вроджених
мальформацій
чи викиднів.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про вроджені
аномалії
після
внутрішньоутробної
експозиції
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази.
Проспективне
спостереження
приблизно
100 випадків
вагітностей
у жінок, які лікувалися
симвастатином
чи
ловастатином,
показало, що
частота
випадків
вроджених
аномалій
плода,
викиднів та
внутрішньоутробних
смертей/мертвонароджень
не перевищувала
частоти,
очікуваної
для загальної
популяції.
Кількість
випадків є
достатньою,
щоб
виключити
≥ 3‒4-кратне
підвищення вроджених
аномалій
розвитку
плода
порівняно з
фоновою
частотою. У 89 % вагітних,
за якими вели
проспективне
спостереження,
лікування
препаратом
розпочиналося
до
вагітності
та
припинялося
під час
І триместру
після
виявлення
вагітності.

Період
годування
груддю

Препарат протипоказаний
під час
годування
груддю. Невідомо,
чи проникає
аторвастатин
у грудне
молоко, однак
відомо, що
невелика
кількість
іншого
лікарського засобу
цього класу
проникає у
грудне
молоко;
аторвастатин
наявний у
молоці щурів.
Оскільки
статини
потенційно
здатні спричинити
серйозні
небажані
реакції у
немовлят, які
знаходяться
на грудному
годуванні,
жінкам, які
потребують
лікування
аторвастатином,
не слід
годувати
груддю своїх
немовлят.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Лікарський
засіб має
дуже
незначний
вплив на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Гіперліпідемія
(гетерозиготна
сімейна та
несімейна) і
змішана
дисліпідемія
(тип IIa та IIb за
класифікацією
Фредріксона)

Рекомендована
початкова
доза аторвастатину
становить 10
або 20 мг 1 раз на
добу. Для
пацієнтів,
які потребують
значного
зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ (більше
ніж на       45 %),
терапія може
бути
розпочата з
дозування 40 мг
1 раз на добу.
Дозовий
діапазон
аторвастатину
знаходиться
у межах від 10
до 80 мг 1 раз на
добу.
Препарат
можна
приймати разовою
дозою у
будь-які
години та
незалежно від
вживання їжі.
Початкова та
підтримуючі
дози аторвастатину
слід
підбирати
індивідуально
залежно від
мети
лікування та
відповіді.
Після
початку
лікування
та/або після
титрування
дози слід
проаналізувати
рівні
ліпідів
протягом
періоду від 2
до 4 тижнів та
відповідним
чином
відкоригувати
дозу.

Гетерозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія
у пацієнтів
дитячого
віку (віком 10-17
років)

Рекомендована
початкова
доза
становить 10
мг на добу,
максимальна
рекомендована
доза – 20 мг на добу
(дози
препарату, що
перевищують
20 мг, у цій
групі
пацієнтів не
досліджувалися).
Дози
препарату
слід
підбирати
індивідуально
відповідно
до
рекомендованої
мети лікування.
Коригування
дози слід
проводити з
інтервалом 4
тижні або
більше.

Гомозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Доза
препарату
для
пацієнтів із
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
становить
від 10 до 80 мг на
добу. Аторвастатин
слід застосовувати
як
доповнення
до інших
гіполіпідемічних
методів
лікування
(наприклад, аферез
ЛПНЩ) або
якщо
гіполіпідемічні
методи
лікування
недоступні.

Одночасна
гіполіпідемічна
терапія

Аторвастатин
можна застосовувати
зі
секвестрантами
жовчних
кислот.
Комбінацію
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
(статинів) та
фібратів
слід застосовувати
з
обережністю
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»
та
«Особливості
застосування»).

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок

Захворювання
нирок не
впливає ні на
концентрацію
у плазмі
крові, ні на
зниження
рівня холестерину
ЛПНЩ при застосуванні
аторвастатину,
тому коригування
дози
препарату
для пацієнтів
із
порушеннями
функції
нирок не
потрібне
(див. розділи «Фармакокінетика»
та «Особливості
застосування»).

Дозування
для
пацієнтів,
які
приймають циклоспорин,
кларитроміцин,
ітраконазол,
летермовір
або певні
інгібітори
протеаз

Слід
уникати застосування
аторвастатину
пацієнтам,
які
приймають
циклоспорин
або
інгібітори
протеази ВІЛ
(типранавір +
ритонавір),
або інгібітор
протеази
вірусу
гепатиту C глекапревір
+
пібрентасвір,
або
летермовір
при
одночасному
застосуванні
з циклоспорином.

Пацієнтам
з ВІЛ, які
приймають
лопінавір + ритонавір,
аторвастатин
слід
застосовувати
у найнижчій
необхідній
дозі.
Пацієнтам, які
приймають
кларитроміцин,
ітраконазол,
елбасвір +
гразопревір,
або
пацієнтам з
ВІЛ, які
приймають
комбінації
саквінавір +
ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір,
фосампренавір
+ ритонавір
або
летермовір,
терапевтичну
дозу атовастатину
слід
обмежити 20 мг,
також
рекомендується
проводити
належні клінічні
обстеження
для
забезпечення
застосування
найменшої
необхідної
дози аторвастатину.
Пацієнтам,
які
приймають
інгібітор
протеази ВІЛ
нелфінавір,
лікування  аторвастатином
слід
обмежити
дозою до 40 мг.
При
супутньому
призначенні
аторвастатину
з іншими
інгібіторами
протеаз
рекомендується
проведення
відповідних
клінічних
обстежень
для
забезпечення
застосування
найменшої
необхідної
дози препарату
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Особливості
застосування»).

Дозування
для
пацієнтів,
які
приймають противірусні
засоби проти
вірусу
гепатиту С
елбасвір/гразопревір

Доза
аторвастатину
не повинна
перевищувати
20 мг/добу (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Діти.

Гетерозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Безпека
та
ефективність
застосування
аторвастатину
встановлені
для дітей
віком від 10 до
17 років із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
як
доповнення
до дієти для
зниження
загального
холестерину,
рівня ЛПНЩ та
рівня
аполіпопротеїну
B, коли після
адекватної
спроби
дієтотерапії
спостерігається:

-
холестерин
ЛПНЩ ≥ 190 мг/дл (4,91 ммоль/л)
або

-
холестерин
ЛПНЩ ≥ 160 мг/дл (4,14 ммоль/л)
і

-
у
сімейному
анамнезі
наявна
сімейна холестеринемія
або ранні
серцево-судинні
захворювання
у родичів
першого або
другого ступеня
або

-
наявні
два або
більше інших
факторів
ризику серцево-судинних
захворювань.

Показання
для
застосування
аторвастатину
підтверджене
на основі
досліджень:

-
Плацебо-контрольоване
клінічне
дослідження
тривалістю 6 місяців
з участю

187
хлопців, а
також дівчат
після
початку
менструацій
віком від 10 до 17
років.
Пацієнти, які
отримували
лікування аторвастатином
у дозі 10 мг або 20
мг щодня,
мали загалом
подібний
профіль
небажаних
реакцій порівняно
з пацієнтами,
які
отримували
плацебо. У
цьому
вузькому контрольованому
дослідженні
не було виявлено
значущого
впливу
препарату на
ріст або
статеве
дозрівання
хлопців або
на тривалість
менструального
циклу у
дівчат.

-
Трирічне
відкрите
неконтрольоване
дослідження
за участю 163
дітей віком
від 10 до 15 років із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
для яких
підбирали
дозу для досягнення
цільового
рівня
холестерину
ЛПНЩ < 130 мг/дл (3,36
ммоль/л).
Безпека та
ефективність
застосування
аторвастатину
при зниженні
холестерину
ЛПНЩ зазвичай
відповідають
показникам,
які
спостерігалися
у дорослих
пацієнтів,
незважаючи
на обмеження
плану
неконтрольованого
дослідження.

Необхідна
консультація
дівчат після
початку
менструацій
щодо
контрацепції,
якщо це
доречно для
пацієнта.

Довгострокової
ефективності
терапії аторвастатином,
розпочатої в
дитинстві
для зменшення
захворюваності
та
смертності у
дорослому
віці, не
встановлено.

Безпека
та
ефективність
терапії
аторвастатином
не
встановлена
для дітей
віком до
10 років із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією.

Гомозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Клінічна
ефективність
препарату у
дозах до 80 мг
на добу протягом
1 року була
оцінена у неконтрольованому
дослідженні
у пацієнтів з
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
до якого було
включено 8 дітей.

Передозування.

При
передозуванні
можлива
артеріальна
гіпотензія. У
разі
необхідності
слід проводити
симптоматичну
терапію.
Внаслідок активного
зв’язування
аторвастатину
з білками
плазми крові гемодіаліз
не
ефективний.
Специфічного
антидоту
немає.

Побічні
реакції.

У
зв’язку з
тим, що
клінічні
дослідження
проводяться
в умовах, які
коливаються
у широких
межах,
частоту
виникнення
небажаних реакцій,
що
спостерігаються
під час
клінічних
досліджень
лікарського
засобу, не
можна
безпосередньо
порівнювати
з показниками,
отриманими
під час
клінічних
досліджень
іншого
препарату, та
вони можуть
не відображати
показники
частоти, що
спостерігається
у клінічній
практиці.

У базі
даних
плацебо-контрольованого
клінічного
дослідження аторвастатину
серед

16066
пацієнтів (8755
отримували аторвастатин
та 7311
отримували плацебо;
віковий
діапазон 10‒93
роки, 39 % жінок, 91 %
європеоїдної
раси, 3 %
негроїдної
раси,

2 %
монголоїдної
раси, 4 % інші) з
медіаною
лікування, що
становила 53
тижні,

9,7 %
пацієнтів,
які
отримували аторвастатин,
та 9,5 %
пацієнтів,
які
отримували
плацебо,
припинили
застосування
препарату
через небажані
реакції,
незалежно
від
причинного
зв’язку з
препаратом.
П’ять найпоширеніших
небажаних
реакцій у
пацієнтів,
які застосовували
аторвастатин,
що
призводили
до
припинення
застосування
препарату та
траплялися з
частотою,
вищою, ніж у
групі
плацебо, були:
міалгія (0,7 %),
діарея (0,5 %),
нудота (0,4 %),
підвищення
рівня аланінамінотрансферази
(АЛТ) (0,4 %) та
печінкових
ферментів (0,4 %).

У
пацієнтів,
які
отримували
лікування аторвастатином
у
плацебо-контрольованих
дослідженнях
(n=8755), найчастіше
спостерігалися
такі небажані
реакції
(частота
випадків 2 %
або більше та
вище, ніж у
групі
плацебо), незалежно
від
причинного
зв’язку:
назофарингіт
(8,3 %), артралгія (6,9 %),
діарея (6,8 %),
біль у
кінцівках (6,0 %)
та інфекція
сечовивідних
шляхів (5,7 %).

У
таблиці 4
підсумовується
частота
клінічних
небажаних
реакцій,
незалежно
від причинного
зв’язку,
зареєстрованих
у 2 % пацієнтів
або більше та
з частотою,
вищою, ніж у
групі
плацебо, у
пацієнтів,
які отримували
лікування аторвастатином
(n=8755), за
даними 17
плацебо-контрольованих
досліджень.

Таблиця  4

Клінічні
небажані
реакції, що
виникали у 2 % пацієнтів
та більше,
які отримували
лікування
будь-якою
дозою аторвастатину,
та з
частотою,
вищою, ніж у
групі
плацебо, незалежно
від
причинного
зв’язку
(% пацієнтів).

Небажана
реакція*

Будь-яка
доза N=8755

10 мг
N=3908

20 мг
N=188

40 мг
N=604

80 мг
N=4055

Плацебо
N=7311

Назофарингіт

8,3

12,9

5,3

7

4,2

8,2

Артралгія

6,9

8,9

11,7

10,6

4,3

6,5

Діарея

6,8

7,3

6,4

14,1

5,2

6,3

Біль
у кінцівках

6

8,5

3,7

9,3

3,1

5,9

Інфекція
сечовивідних
шляхів

5,7

6,9

6,4

8

4,1

5,6

Диспепсія

4,7

5,9

3,2

6

3,3

4,3

Нудота

4

3,7

3,7

7,1

3,8

3,5

М’язово-скелетний
біль

3,8

5,2

3,2

5,1

2,3

3,6

М’язові
спазми

3,6

4,6

4,8

5,1

2,4

3

Міалгія

3,5

3,6

5,9

8,4

2,7

3,1

Безсоння

3

2,8

1,1

5,3

2,8

2,9

Фаринголарингеальний
біль

2,3

3,9

1,6

2,8

0,7

2,1

*
Небажана
реакція > 2 % у
будь-якій
дозі більше,
ніж у групі
плацебо

До інших
небажаних
реакцій, про
які повідомлялося
під час
плацебо-контрольованих
досліджень,
належать:

загальні
порушення:
відчуття
нездужання,
пірексія;

з
боку шлунково-кишкового
тракту:
шлунково-кишковий
дискомфорт,
відрижка, метеоризм,
гепатит,
холестаз;

з
боку
скелетно-м’язової
системи:
м’язово-скелетний
біль,
підвищена
втомлюваність
м’язів, біль
у шиї,
набрякання
суглобів, тендинопатія
(іноді
ускладнена
розривом сухожилля);

з
боку
метаболізму
та
харчування:
підвищення
трансаміназ,
відхилення
від норми
функціональних
проб печінки,
підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові, підвищення
активності КФК,
гіперглікемія;

з боку
нервової
системи: жахливі
сновидіння;

з
боку
дихальної
системи: носова
кровотеча;

з
боку шкіри та
її придатків:
кропив’янка;

з
боку органів
зору:
нечіткість
зору,
порушення
зору;

з
боку органів
слуху та
рівноваги: шум у
вухах;

з
боку
сечостатевої
системи:
лейкоцитоурія;

з
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз:
гінекомастія.

Аторвастатин
зазвичай
добре
переноситься.
Побічні
ефекти, як
правило,
легкі і скороминущі.

Частота
побічних
реакцій
відображена
як: дуже
часто (≥1/10);
часто (від ≥1/100
до <1/10); нечасто
(від ≥1/1000 до <1/100);
рідко (від ≥1/10000
до <1/1000); дуже
рідко (<1/10000); частота
невідома (частоту
не можна
встановити
за наявними даними).

З боку
нервової
системи: часто
– головний
біль; нечасто
–
запаморочення,
парестезія,
гіпестезія,
дисгевзія,
амнезія; рідко
– периферична
нейропатія,
безсоння,
депресія, жахливі
сновидіння,
когнітивні
розлади
(наприклад,
втрата
пам’яті,
безпам’ятність,
амнезія, порушення
пам’яті,
сплутаність
свідомості);
невідомо –
міастенія
гравіс.

З боку
шлунково-кишкового
тракту: часто – запор,
метеоризм, диспепсія,
діарея,
нудота;
нечасто – панкреатит,
блювання, біль
у животі,
відрижка.

З боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної тканини: часто
– біль
у суглобах,
біль у спині,
біль у кінцівках,
артралгія, м’язові
спазми,
набряки суглобів;
рідко – міопатія,
міозит, біль у
ділянці шиї,
рабдоміоліз,
міалгія,
некротизуюча
міопатія,
судинопатія,
що може
призвести до
розриву
сухожилля; частота
невідома –
імуноопосередкована
некротизуюча
міопатія.

Загальні
порушення: нечасто
– астенія,
біль у
грудях,
периферичні
набряки,
стомлюваність,
шум у вухах.

Порушення
метаболізму
та
харчування: часто
– гіпоглікемія;
нечасто – збільшення
маси тіла,
анорексія,
цукровий діабет.

З боку
печінки та
жовчного
міхура: нечасто
– гепатит;
рідко –
холестаз;
дуже рідко – печінкова
недостатність.

З боку шкіри:
нечасто –
шкірні
висипання, кропив’янка,
свербіж,
алопеція; рідко
–  ангіоневротичний
набряк,
бульозний
дерматит (у
тому числі
мультиформна
еритема), синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз, ліхеноїдна
реакція,
спричинена
лікарським
засобом.

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння:
біль у
горлі та
гортані,
назофарингіт,
виняткові
випадки
інтерстиціальної
хвороби легенів.

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи: рідко – тромбоцитопенія,
носова
кровотеча,
інсульт, у
тому числі
геморагічний.

З
боку судин:
рідко –
васкуліт.

З
боку імунної
системи: часто – алергічні
реакції; дуже
рідко – анафілаксія.

З
боку органів
зору: рідко – порушення
зору,
нечіткість
зору,
затуманення
зору;
невідомо –
очна
міастенія.

З боку
сечостатевої
системи: інфекції
сечовивідних
шляхів.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних залоз: дуже
рідко – гінекомастія,
розлади
статевої
функції.

Зміни
результатів
лабораторних
аналізів: часто – відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
підвищення
активності КФК
крові; нечасто
– позитивний
результат
аналізу на
вміст лейкоцитів
у сечі,
підвищення
рівня
трансаміназ,
лужної
фосфатази в
крові,
гіперглікемія.

Як і
при
застосуванні
інших
інгібіторів
ГМГ
КоА-редуктази,
у пацієнтів,
які приймали аторвастатин,
спостерігали
підвищення
активності
трансаміназ
сироватки
крові. Ці
зміни зазвичай
були слабко
вираженими,
тимчасовими
та не
потребували
втручання
або
лікування. Клінічно
значуще
підвищення
активності трансаміназ
сироватки
крові
(перевищення ВМН
більше ніж у 3
рази)
спостерігали
у 0,8 %
пацієнтів,
які приймали аторвастатин. Це
підвищення
мало
дозозалежний
характер та
було
оборотним у
всіх
пацієнтів.

У
2,5 % пацієнтів,
які приймали
аторвастатин,
спостерігали
зростання
активності КК
сироватки
крові, що
більше ніж у 3
рази
перевищувала
ВМН. Це
збігається
зі
спостереженнями
при застосуванні
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
у процесі
клінічних
досліджень. У
0,4 % пацієнтів,
які отримували
аторвастатин,
спостерігалися
рівні, що
перевищували
ВМН більше
ніж у 10 разів.

Побічні
реакції, які
виникли під
час клінічних
досліджень:
інфекція
сечовивідного
тракту,
цукровий
діабет,
інсульт.

У
дослідженні
ASCOT (Anglo-Scandinavian Cardiac Outcomes Trial), яке
включало 10305 учасників
(віковий
діапазон 40‒80
років, 19 % жінок;
94,6 % представників
європеоїдної
раси, 2,6 % представників
негроїдної
раси, 1,5 % південно-азійського
походження
та 1,3 %
змішаного
походження/інших),
які отримували
лікування аторвастатином
у дозі 10 мг
щоденно (n=5168)
або плацебо (n=5137),
профіль
безпеки та
переносимості
препарату у
пацієнтів,
які
отримували аторвастатин,
був порівнянним
з таким у
групі
плацебо
впродовж
періоду
подальшого
спостереження
з медіаною
тривалості 3,3 року.

У
дослідженні
CARDS (Collaborative Atorvastatin Diabetes Study), яке
включало 2838
пацієнтів (у
віковому
діапазоні 39‒77
років, 32 % жінок;
94,3 % представників
європеоїдної
раси, 2,4 % південно-азійського
походження, 2,3 %
афро-карибського
походження
та 1 % інших) із
цукровим
діабетом ІІ
типу, які
отримували
лікування аторвастатином
у дозі 10 мг на
добу (n=1428) або плацебо
(n=1410), не
спостерігалося
жодної
різниці у
загальній
частоті
небажаних
реакцій або серйозних
небажаних
реакцій між
групами лікування
впродовж
періоду
подальшого
спостереження
з медіаною
тривалості 3,9 року.
Про жодні
випадки
рабдоміолізу
не повідомлялося.

У
дослідженні
TNT (Treating to New Targets Study), яке
включало 10001
пацієнта (віковий
діапазон 29‒78
років, 19 % жінок;
94,1 % представників
європеоїдної
раси, 2,9 % представників
негроїдної
раси, 1,0 %
представників
монголоїдної
раси та 2,0 %
інших) з
клінічно
вираженою
ішемічною
хворобою
серця, які
отримували аторвастатин
у дозі 10 мг на
добу (n=5006) або аторвастатин
у дозі 80 мг на
добу (n=4995),
спостерігалися
більш
серйозні
небажані
реакції та
випадки
припинення застосування
препарату
через
небажані
реакції у
групі
пацієнтів,
які
отримували високі
дози
аторвастатину
(92, 1,8 %; 497, 9,9 %
відповідно),
порівняно з
групою
пацієнтів,
які
отримували
низькі дози
препарату (69, 1,4 %;
404, 8,1 %
відповідно),
впродовж
періоду
подальшого спостереження
з медіаною
тривалості 4,9 року.
Стійкі
підвищення
рівня
трансаміназ
(у 3 рази або
більше вище
ВМН, двічі
впродовж 4‒10
днів)
спостерігалися
у 62 (1,3 %) осіб, які
отримували
аторвастатин
у дозі 80 мг та у 9
(0,2 %) осіб, які
отримували аторвастатин
у дозі 10 мг.
Підвищення
рівня КК (у 10
разів або
більше вище
верхньої
межі нормального
діапазону)
були загалом
низькими, але
були вищими у
групі
пацієнтів,
які отримували
високі дози
аторвастатину
(13, 0,3 %), порівняно
з групою
пацієнтів, які
отримували
низькі дози
аторвастатину
(6, 0,1 %).

У
дослідженні
IDEAL (Incremental Decrease in Endpoints through Aggressive Lipid Lowering
Study), яке
включало 8888 пацієнтів
(у віковому
діапазоні 26‒80
років, 19 % жінок;
99,3 %
представників
європеоїдної
раси, 0,4 % представників
монголоїдної
раси, 0,3 % представників
негроїдної
раси та 0,04 %
інших), які
отримували аторвастатин
у дозі 80 мг на добу
(n=4439) або
симвастатин
у дозі 20–40 мг на
добу (n=4449), не
спостерігалося
жодної відмінності
у загальній
частоті
небажаних реакцій
або
серйозних
небажаних реакцій
між групами
лікування
впродовж періоду
подальшого
спостереження
з медіаною
тривалості 4,8
року.

У
дослідженні
SPARCL (Stroke Prevention by Aggressive Reduction in Cholesterol Levels),
яке включало
4731 пацієнта (віковий
діапазон 21‒92
роки, 40 % жінок; 93,3 %
представників
європеоїдної
раси, 3,0 % представників
негроїдної
раси, 0,6 %
представників
монголоїдної
раси та 3,1 %
інших) без
клінічно
вираженої
ішемічної хвороби
серця, але з
наявністю в
анамнезі інсульту
або
транзиторної
ішемічної
атаки (TIA)
протягом
попередніх 6
місяців, які
отримували аторвастатин
у дозі 80 мг (n=2365)
або плацебо
(n=2366), упродовж
періоду
подальшого
спостереження
з медіаною
тривалості 4,9 року
спостерігалася
вища частота
випадків
стійкого
підвищення
рівня
печінкових трансаміназ
(у 3 рази або
більше вище  ВМН
двічі
впродовж 4‒10
днів) у групі
пацієнтів, які отримували
аторвастатин
(0,9 %), порівняно з
групою
плацебо (0,1 %).
Випадки
підвищення
рівня КК
(у 10 разів
вище ВМН)
були
рідкісними,
але
спостерігалися
частіше у
групі
пацієнтів,
які
отримували
аторвастатин
(0,1%), ніж у групі
плацебо (0,0 %).
Цукровий діабет
був зареєстрований
як небажана
реакція
у 144 пацієнтів
(6,1 %) групи, яка
отримувала
аторвастатин,
та у
89 пацієнтів (3,8 %)
групи
плацебо (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

При post-hoc
аналізі
продемонстровано,
що аторвастатин
у дозі 80 мг
зменшував
частоту ішемічного
інсульту (218 з 2365;
9,2 %, проти 274 із 2366;
11,6 %) та
підвищував
частоту
випадків
геморагічного
інсульту (55 із
2365; 2,3 %, проти 33 із 2366;
1,4 %) порівняно
з плацебо.
Частота
випадків летального
геморагічного
інсульту
була подібною
між групами (17
випадків у
групі аторвастатину
порівняно з 18
випадками у
групі
плацебо). Частота
випадків
нелетального
геморагічного
інсульту
була значно
вищою у групі
пацієнтів,
які
отримували
аторвастатин
(38 випадків
нелетального
геморагічного
інсульту), порівняно
з групою
плацебо (16
випадків нелетального
геморагічного
інсульту).
Виявилося, що
пацієнти, які
вступили до
дослідження
з геморагічним
інсультом в
анамнезі, отримали
підвищений
ризик
геморагічного
інсульту (7 (16 %) аторвастатин
проти
2 (4 %) плацебо).

Значущих
відмінностей
між групами
лікування
щодо
летальності
з усіх причин
не спостерігалося:
216 (9,1 %) у групі, що
отримувала аторвастатин
у дозі 80 мг на добу,
проти 211 (8,9 %) у
групі
плацебо.
Частина пацієнтів,
які померли
через
серцево-судинну
патологію,
була
чисельно
меншою у
групі пацієнтів,
які
отримували аторвастатин
у дозі 80 мг (3,3 %),
ніж у групі
плацебо (4,1 %).
Частина
пацієнтів,
які померли
не через
серцево-судинну
патологію,
була
чисельно
більшою у групі
пацієнтів,
які
отримували аторвастатин
у дозі 80 мг (5,0 %),
ніж у групі
плацебо (4,0 %).

Побічні
реакції під
час
клінічних
досліджень
застосування
аторвастатину
у дітей

Під
час
26-тижневого
контрольованого
дослідження
у хлопців та
у дівчат
після
початку менструацій
із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
(віком від 10 до
17 років) (n = 140,
31 % ‒ жіночої
статі; 92 % ‒ представники
європеоїдної
раси, 1,6 % ‒
представники
негроїдної
раси, 1,6 % ‒
представники
монголоїдної
раси та 4,8 % ‒
представники
інших
етнічних
груп) профіль
безпеки та
переносимості
аторвастатину
в дозі від 10 до
20 мг на добу
як
доповнення
до дієти для
зниження
загального
холестерину,
рівня холестерину
ЛПНЩ та рівня
aпoліпопротеїну B
був загалом
подібним до
профілю
плацебо.

Досвід
постреєстраційного
застосування
препарату

Протягом
постреєстраційного
застосування
аторвастатину
були
виявлені
нижчезазначені
небажані реакції.
Оскільки про
ці реакції
повідомляється
на
добровільній
основі від
популяції
невідомої
чисельності,
не завжди
можна достовірно
оцінити їх
частоту або
встановити
причинно-наслідковий
зв’язок із
застосуванням
препарату.

До
небажаних
реакцій,
пов’язаних
із лікуванням
аторвастатином,
зареєстрованих
після виходу
препарату на
ринок
незалежно
від оцінки
причинно-наслідкового
зв’язку,
належать:
анафілаксія, ангіоневротичний
набряк,
бульозні
висипання (у
тому числі
ексудативна
мультиформна
еритема,
синдром
Стівенса‒Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз),
рабдоміоліз,
міозит,
підвищена
втомлюваність,
розрив
сухожилля,
летальна та
нелетальна печінкова
недостатність,
запаморочення,
депресія,
периферична
нейропатія,
панкреатит
та
інтерстиціальна
хвороба
легень.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки ІОНМ,
пов’язаної зі
застосуванням
статинів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Надходили
рідкісні
постреєстраційні
повідомлення
про
когнітивні
розлади
(втрата
пам’яті,
безпам’ятність,
амнезія,
порушення
пам’яті,
сплутаність
свідомості),
пов’язані зі
застосуванням
статинів. Ці
когнітивні
розлади були
зареєстровані
при
застосуванні
всіх
статинів.
Загалом вони
не належали до
категорії
серйозних
небажаних
реакцій та
були
оборотними
після
припинення
прийому
статинів,
мали різний
час до
початку прояву
(від одного дня
до кількох
років) та
зникнення
(медіана
тривалості
становила
3 тижні).

Під
час
застосування
деяких
статинів були
описані такі
небажані
явища: розлад
статевої
функції;
виняткові
випадки
інтерстиціальної
хвороби
легенів,
особливо під
час
довгострокового
лікування.

Під
час
постмаркетингових
спостережень
повідомлялося
про
нижчезазначені
побічні
реакції.

З боку
кровоносної
та
лімфатичної
системи:
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
алергічні
реакції,
анафілаксія
(у тому числі
анафілактичний
шок).

Порушення
метаболізму
та
харчування: збільшення
маси тіла.

З боку
нервової
системи: головний
біль,
гіпестезія,
дисгевзія.

З боку
шлунково-кишкового
тракту: біль у
животі.

З боку
органів
слуху та
лабіринту: шум у
вухах.

З боку
шкіри та
підшкірної
тканини: кропив’янка.

З боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної тканини:
артралгія,
біль у спині.

Загальні
порушення: біль
у грудях,
периферичний
набряк,
нездужання,
втома.

Зміни результатів
лабораторних
аналізів: підвищення
активності
аланін-

амінотрансферази,
підвищення
активності КФК
крові.

Термін
придатності. 5
років.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.
Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка. По 10
таблеток у
блістері; по 3
блістери у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Сановель
Іляч Санаі ве
Тиджарет А.Ш.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

квартал
Балабан,
Циханер
Сокагі, № 10, м.
Стамбул, 34580,
район
Сіліврі,
Туреччина.