ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

ЛЕФЛОКАД

(LEFLOCAD)

Cклад:

діюча
речовина: левофлоксацин;

1
таблетка
містить левофлоксацину
гемігідрату
в перерахуванні
на
левофлоксацин 250 мг або 500
мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
кросповідон,
гідроксипропілметил-целюлоза,
тальк, магнію
стеарат;

покриття Opadry Pink 03B84851: гідроксипропілметилцелюлоза,
титану діоксид
(Е 171),
поліетиленгліколь
400, тальк, заліза
оксид жовтий
(Е 172), заліза
оксид
червоний (Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 250 мг: капсулоподібні
таблетки, вкриті плівковою
оболонкою,
від
світло-бежевого
до світло-рожевого кольору, з
лінією
розлому з обох
боків, з
відтиском «J»
з одного боку
і «250» з іншого
боку від
лінії розлому
та гладенькі
з іншого
боку;

таблетки
по 500 мг: капсулоподібні
таблетки, вкриті плівковою
оболонкою,
від
світло-бежевого
до світло-рожевого кольору, з
лінією
розлому з обох
боків, з
відтиском «J»
з одного боку
і «500» з іншого
боку від
лінії розлому
та гладенькі
з іншого боку.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.
Левофлоксацин.

Код
АТХ J01M A12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
– це
синтетичний
антибактеріальний
засіб із
групи
фторхінолонів,
S-енантіомер рацемічної
суміші
лікарського
засобу офлоксацину. Як
антибактеріальний
препарат із
групи
фторхінолонів
левофлоксацин
діє на
комплекс
ДНК-ДНК-гірази
та топоізомеразу
ІV.

Ступінь
бактеріальної
активності
левофлоксацину
залежить від
співвідношення
максимальної
концентрації
у сироватці
крові (Сmax)
або площі під
кривою
«концентрація-час»
(АUC) та
мінімальної
інгібуючої
(пригнічувальної)
концентрації
(МІК (МПК)).

Резистентність
до
левофлоксацину
розвивається
у поетапному
процесі
завдяки
мутаціям
сайта-мішені в
обох
топоізомерах
ІІ типу,
ДНК-гіразі та
топоізомеразі
IV. Інші
механізми
резистентності,
такі як
непроникний
бар’єр
(поширений у Pseudomonas
aeruginosa) та
ефлюксний
механізм,
також можуть
впливати на
чутливість до
левофлоксацину.

Спостерігалася
перехресна
резистентність
між
левофлоксацином
та іншими
фторхінолонами.

Завдяки
механізму
дії зазвичай
не існує перехресної
резистентності
між левофлоксацином
та іншими
класами
антибактеріальних
засобів.

Рекомендовані
Європейським
комітетом з
тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
граничні
значення МІК
для
левофлоксацину,
що
відділяють
чутливі
мікроорганізми
від
організмів
помірно
чутливих
(помірно
резистентних)
та помірно
чутливі від
резистентних
організмів, представлені
у таблиці 1 з
тестування
МІК (мг/л).

Таблиця
1

Клінічні
контрольні
точки МІК EUCAST
для левофлоксацину
(версія 2.0, 2012-01-01)

Патоген

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriacae

≤1 мг/л

>2 мг/л

Pseudomonas spp.

≤1 мг/л

>2 мг/л

Acinetobacter spp.

≤1 мг/л

>2 мг/л

Staphylococcus spp.

≤1 мг/л

>2 мг/л

Streptococcus pneumoniaе1

≤2 мг/л

>2 мг/л

Streptococcus A, B, C, G

≤1 мг/л

>2 мг/л

Haemophilus influenzae2,3

≤1 мг/л

>1 мг/л

Moraxella catarrhalis3

≤1 мг/л

>1 мг/л

Контрольні
точки, не
пов’язані з
видами4

≤1 мг/л

>2 мг/л

1. Контрольні
точки
левофлоксацину
відносяться
до
лікування
високими
дозами.

2.Низький
рівень
резистентності
до фторхінолонів
(МІК
ципрофлоксацину
0,12-0,5 мг/л) може мати
місце, але
немає
доказів
клінічного
значення
цієї
резистентності
для
інфекцій
дихальних
шляхів,
спричинених Haemophilus
influenzae.

3. Штами з
величинами
МІК, вищими
від контрольної
точки
чутливості,
дуже
рідкісні
або про них
ще не
повідомляли.
Тести на
ідентифікацію
та
антимікробну
чутливість
на будь-якому
такому
ізоляті
слід
повторити
та, якщо
результат
буде підтверджено,
надіслати
ізолят у
відповідну
лабораторію.
Допоки не
буде
доведено
клінічну
відповідь
для
підтверджених
ізолятів з
МІК вище
поточної
контрольної
точки резистентності,
про них слід
повідомляти
як про резистентні.

4. Контрольні
точки
застосовуються
до пероральної
дози від 500 мг х
1 до 500 мг х 2 і
внутрішньовенної
дози від 500 мг х
1 до 500 мг х 2.

Антибактеріальний
спектр

Поширеність
резистентності
для вибраних
видів може
варіювати
географічно
та з часом.
Бажано
отримати
локальну
інформацію про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. При
необхідності
слід звернутися
за порадою до
спеціаліста,
коли місцева
поширеність
резистентності
є такою, що
корисність
агента
щонайменше
при деяких
типах
інфекцій є
сумнівною.

Зазвичай
чутливі
види

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Bacillus anthracis, Staphylococcus aureus
метицилінчутливий,
Staphylococcus saprophyticus, Streptococci груп
С і G, Streptococcus agalactiae, Streptococcus pneumoniae,
Streptococcus pyogenes.

Аеробні
грамнегативні
бактерії: Eikenella corrodens, Haemophilus influenzae, Haemophilus
para-influenzae, Klebsiella oxytoca, Moraxella catarrhalis, Pasteurella
multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri.

Анаеробні
бактерії: Peptostreptococcus.

Інші: Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Chlamidia
trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma pneumoniae, Mycoplasma
hominis, Ureaplasma urealyticum.

Види,
щодо яких
набута
резистентність
може бути
проблемою

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Enterococcus faecalis, Staphylococcus aureus
метицилінрезистентний*,
коагулазонегативний
Staphylococcus spp.

Аеробні
грамнегативні
бактерії: Acinetobacter baumannii, Citrobacter freundii, Enterobacter
aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella pneumoniae,
Morganella morganii, Proteus mirabilis, Providencia stuartii, Pseudomonas
aeruginosa, Serratia marcescens.

Анаеробні
бактерії: Bacteroides fragilis.

Природно
резистентні
штами

Аеробні
грампозитивні
бактерії: Enterococcus faecium.

*Метицилінрезистентний S.aureus з
великою
вірогідністю
може мати
спільну
резистентність
до
фторхінолонів,
включаючи
левофлоксацин.

Фармакокінетика.

Абсорбція

Левофлоксацин
при
пероральному
прийомі швидко
та майже
повністю
всмоктується,
при цьому пік
концентрації
у плазмі
крові
досягається
протягом 1-2
годин.
Абсолютна
біодоступність
становить
приблизно 99-100 %.

Їжа
майже не
впливає на
всмоктувння
левофлоксацину.

Рівноважний
стан
досягається
протягом 48 годин
при режимі
дозування 500
мг 1 або 2 рази
на добу.

Розподіл

Приблизно
30–40 %
левофлоксацину
зв’язується
з протеїном
сироватки
крові.
Середній об’єм
розподілу
левофлоксацину
становить близько
100 л після
одноразової
і повторної дози
500 мг, що вказує
на добрий
розподіл у
тканинах
організму.

Проникнення
у тканини та
рідини
організму

Було
показано, що
левофлоксацин
проникає у
слизову
оболонку
бронхів,
бронхоальвеолярну
рідину,
альвеолярні
макрофаги,
тканини
легенів,
шкіру (вміст
пухирів),
тканини простати
та сечу.
Левофлоксацин
погано проникає
у цереброспінальну
рідину.

Біотрансформація

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є
дисметил-левофлоксацин
та
левофлоксацин
N-оксид. Ці метаболіти
становлять
менше 5 %
кількості
препарату, що
виділяється
із сечею.
Левофлоксацин
є стереохімічно
стабільним
та не
підлягає інверсії
хіральної
структури.

Виведення

Після
перорального
та
внутрішньовенного
застосування
левофлоксацин
виводиться з
плазми крові
відносно
повільно
(період напіввиведення
становить 6–8
годин).
Виведення
відбувається
зазвичай
нирками
(понад 85 %
введеної
дози).

Загальний
кліренс
левофлоксацину
після одноразового
введення 500 мг
становив

175 ± 29,2 мл/хв.

Немає
суттєвої
різниці щодо
фармакокінетики
левофлоксацину
після
внутрішньовенного
та
перорального
застосування,
що свідчить
про те, що ці
шляхи
(пероральний
та
внутрішньо-
венний) є
взаємозамінними.

Лінійність

Левофлоксацин
слідує
лінійній
фармакокінетиці
у діапазоні
50–1000 мг.

Особливі
популяції

Пацієнти
з нирковою
недостатністю

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ниркова
недостатність.
При зниженні функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
період
напіввиведення
збільшується,
як видно з
нижченаведеної
таблиці.

Фармакокінетика
при нирковій
недостатності
після
одноразового
прийому 500 мг
препарату перорально.

Таблиця
2

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20–49

50–80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період
напіввиведення
(години)

35

27

9

Пацієнти
літнього
віку

Немає
значних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних
із кліренсом
креатиніну.

Гендерні
відмінності

Окремий
аналіз щодо
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не
існує доказів
того, що ці
гендерні
відмінності
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
призначати
дорослим для
лікування
таких
інфекцій:

• Гострий
бактеріальний
синусит.

• Загострення
хронічного
обструктивного
захворювання
легень,
включаючи бронхіт.

• Негоспітальна
пневмонія.

•
Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких тканин.

•
Неускладнений
цистит.

При
вищезазначених
інфекціях
препарат слід
застосовувати
лише тоді,
коли вважається
недоцільним
використовувати
антибактеріальні
препарати,
які зазвичай
рекомендуються
для
початкового
лікування
цих інфекцій.

•
Гострий
пієлонефрит
та
ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів.

•
Хронічний
бактеріальний
простатит.

•
Легенева
форма
сибірської
виразки: постконтактна
профілактика
та лікування.

Препарат
також може
бути
використаний
для
завершення
курсу терапії
у пацієнтів,
у яких
показано
поліпшення
під час
початкового
лікування
левофлоксацином
внутрішньовенно.

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
використання
антибактеріальних
препаратів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину,
інших
хінолонів
або до
будь-якого
компонента
препарату;
епілепсія;
скарги на
побічні
реакції з
боку
сухожиль
після
попереднього
застосування
хінолінів; у
дітей та підлітків;
під час
вагітності;
під час годування
груддю.

Взаємодія з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив інших
лікарських
засобів на
препарат

Солі
заліза,
антациди, що
містять
магній та алюміній,
солі цинку,
диданозин

Всмоктування
левофлоксацину
значно зменшується,
коли
одночасно з
таблетками
левофлоксацину приймати
солі заліза
та антациди,
що містять
магній чи
алюміній, або
диданозин
(лише для
препаратів
диданозину, які
містять
алюміній- або
магнійвмісні
буферні
агенти). Одночасне
застосування
фторхінолонів
з
мультивітамінами,
які містять
цинк,
призводить
до зниження
їх пероральної
абсорбції. Не
рекомендується
приймати
препарати, що
містять
двовалентні
або
тривалентні
катіони, такі
як солі
заліза, солі
цинку,
антациди, що
містять
магній або
алюміній, або
диданозин
(лише для
препаратів
диданозину,
які містять
алюміній- або
магнійвмісні
буферні
агенти), протягом
2 годин до/після
застосування
левофлоксацину (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Солі кальцію
мінімально
впливали на
пероральну
абсорбцію
левофлоксацину.

Сукральфат

Біодоступність
таблеток
левофлоксацину
значно
зменшується
при
одночасному
застосуванні
препарату із
сукральфатом.
Якщо пацієнтові
необхідно
отримувати
як сукральфат,
так і
левофлоксацин,
краще
приймати
сукральфат
через 2 години
після
прийому
левофлоксацину
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Теофілін,
фенбуфен або
інші подібні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

Не
виявлено
фармакокінетичної
взаємодії
левофлоксацину
з теофіліном.
Проте
можливе суттєве
зниження
судомного
порога при
одночасному
застосуванні
хінолонів з
теофіліном,
нестероїдними
протизапальними
препаратами
та іншими
лікарськими
засобами, які
зменшують
судомний
поріг.
Відомо, що
концентрація
левофлоксацину
при
наявності
фенбуфену
приблизно на
13 % вища, ніж
при прийомі
лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
та циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.

Нирковий
кліренс
левофлоксацину
знижується при
наявності циметидину
на 24 % та
пробенециду на
34 %. Це тому, що
обидва
препарати
здатні блокувати
канальцеву
секрецію
левофлоксацину. Однак
у випадку
доз,
випробуваних
у процесі
дослідження,
не є
вірогідним,
щоб статистично
значущі
кінетичні
відмінності
мали
клінічну значущість.
Слід з
обережністю
застосовувати
левофлоксацин
одночасно з
лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву
секрецію,
такими як
пробенецид
та циметидин,
особливо
пацієнтам із
нирковою
недостатністю.

Інша
інформація

На
фармакокінетику
левофлоксацину
при
одночасному
з ним
застосуванні
не виявляють
ніякого
клінічно
значущого впливу
карбонат
кальцію,
дигоксин,
глібенкламід,
ранітидин.

Вплив
препарату на
інші
лікарські
засоби

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при одночасному
прийомі з левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад,
із
варфарином) відомо
про
підвищення
коагуляційних
тестів
(ПЧ/міжнародне
нормалізаційне співвідношення)
та/або
кровотечі,
які можуть
бути
вираженими.
Зважаючи на
це, пацієнтам,
які
отримують
паралельно
антагоністи вітаміну
К, необхідно
здійснювати
контроль
показників коагуляції
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QТ

Левофлоксацин,
як і інші
фторхінолони,
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам,
які
отримують
лікарські
засоби,
відомі своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QТ
(наприклад,
протиаритмічні
засоби класу ІА
та III,
трициклічні
антидепресанти
й макроліди та
антипсихотичні
засоби) (див.
розділ «Особливості
застосування»
(Подовження
інтервалу QТ)).

Інша
важлива
інформація

Не
відзначається
впливу
левофлоксацину
на
фармакокінетику
теофіліну
(який є маркерним
субстратом
для ферменту
CYP1A2), що свідчить
про те, що
левофлоксацин
не є інгібітором
CYP1A2.

Інші
форми
взаємодії

Вживання
їжі

Не
спостерігалося
клінічно
значущої взаємодії
з харчовими
продуктами,
тому таблетки
левофлоксацину можна
приймати
незалежно
від вживання
їжі.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
препарату
пацієнтам,
які мали
серйозні
реакції в минулому
при
застосуванні
хінолонів
або фторхінолонів.
Лікування
цих
пацієнтів
левофлоксацином
слід
починати
тільки у разі
відсутності
альтернативних
варіантів лікування
і після
ретельної
оцінки
користі/ризику.

Тривалі,
інвалідизуючі
і потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції

У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від віку та
наявних
факторів
ризику,
повідомляли
про тривалі
(протягом
місяців або
років),
інвалідизуючі
та
потенційно
серйозні
побічні реакції,
які
впливають на
різні, а
іноді на декілька
одразу
систем
організму
(зокрема опорно-рухову,
нервову,
психічну та
органи чуття).
Застосування
препарату
слід негайно
припинити
після появи
перших ознак
або симптомів
будь-якої
серйозної
побічної
реакції та
звернутися
за
консультацією
до лікаря.

Метицилінрезистентний
золотистий
стафілокок
(МРЗС)
резистентний
до
фторхінолонів,
у тому числі
й до
левофлоксацину,
тому левофлоксацин
не
рекомендується
призначати
для лікування
інфекцій,
спричинених
МРЗС, за
винятком
випадків,
коли
підтверджена
чутливість
мікроорганізму
до
левофлоксацину.

Левофлоксацин
можна
застосовувати
для лікування
гострого
бактеріального
синуситу та
загострення хронічного
бронхіту, якщо
ці інфекції
було
діагностовано
відповідним
чином.

Найчастішим
збудником
інфекцій
сечовивідних
шляхів може
бути
резистентна
до левофлоксацину E.
сoli, що слід
враховувати,
призначаючи
левофлоксацин
пацієнтам із

ускладненими
та
неускладненими
інфекціями
сечовивідних
шляхів (у
тому числі
пієлонефритами).

У разі
легеневої
форми
сибірської
виразки
застосування
ґрунтується
на даних чутливості in
vitro Bacillus anthracis та
експериментальних
даних на
тваринах, а
також на
обмежених
даних
застосування
людям. Лікарі
повинні
враховувати
національні
та/або
міжнародні
документи
консенсусу
щодо
лікування
сибірської
виразки.

Тендиніт
та розриви
сухожиль

Тендивіт
і розрив
сухожиль (не
обмежуючись
ахілловим
сухожиллям),
іноді
двобічний, можуть
виникати вже
протягом 48
годин після початку
лікування
хінолонами
та
фторхінолонами
і, як
повідомляли,
навіть
упродовж
декількох місяців
після
припинення
лікування
пацієнтів,
які
отримували
добові дози 1000
мг левофлоксацину.
Ризик
розвитку
тендиніту та
розриву
сухожилля
збільшується
у пацієнтів
літнього
віку,
пацієнтів із
порушеннями
функції нирок,
пацієнтів із
трансплантаціями
цілісних
органів та
пацієнтів,
які
лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Таким чином,
слід уникати
одночасного
застосування
кортикостероїдів.

При
перших
ознаках
тендиніту
(болючий
набряк,
запалення)
лікування
препаратом
слід
припинити, а
також слід
розглянути
альтернативне
лікування.
Пошкоджену
кінцівку(и)
слід
лікувати
належним
чином (наприклад,
іммобілізація).
Кортикостероїди
не слід
застосовувати
у разі
виникнення
ознак тендинопатії.

Захворювання,
спричинені Clostridium difficile

Діарея,
особливо
тяжка,
персистуюча
та/або геморагічна,
під час або
після
лікування препаратом
(включаючи
кілька
тижнів після лікування)
може бути
симптомом
хвороби, спричиненої Clostridium difficile (CDAD). CDAD за
тяжкістю
може
варіювати за
ступенем тяжкості
від слабкого
до стану, що
загрожує життю;
найтяжчою формою
є
псевдомембранозний
коліт. Тому
важливо
розглянути
даний
діагноз у
хворих, у
яких
розвивається
серйозна
діарея під
час або після
лікування
левофлоксацином.
Якщо CDAD підозрюється
або
підтверджено,
слід негайно
припинити
застосування
препарату і без
затримки
розпочати
відповідну
терапію.
Антиперистальтичні
лікарські
засоби протипоказані
у цій
клінічній
ситуації.

Пацієнти,
схильні до
судом

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
спричинити
судоми.
Левофлоксацин протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в
анамнезі та,
як і у
випадку з
іншими
хінолонами,
його слід
застосовувати
з
надзвичайною
обережністю
пацієнтам,
схильним до
судом, або
при сумісному
лікуванні
активними
субстанціями,
що знижують
церебральний
судомний поріг,
такими як
теофілін. У
випадку
нападів судом
лікування
левофлоксацином
слід припинити.

Пацієнти з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти
з латентними
чи наявними
дефектами
активності
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть бути
схильними до
гемолітичних
реакцій при
лікуванні
антибактеріальними
засобами
групи
хінолонів, тому
левофлоксацин
їм слід
застосовувати
з
обережністю.

Пацієнти з
нирковою
недостатністю

Оскільки
левофлоксацин
виводиться
переважно нирками,
потрібна
корекція
дози для
хворих з ослабленою
функцією
нирок
(нирковою
недостатністю)
(див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
підвищеної
чутливості
(гіперчутливості)

Левофлоксацин
може час від
часу
спричиняти
серйозні,
потенційно
летальні
реакції
підвищеної
чутливості
(наприклад,
ангіоневротичний
набряк аж до
анафілактичного
шоку) після
застосування
початкової
дози (див.
розділ
«Побічні
реакції»). У
такому разі
пацієнтам
слід негайно
припинити
лікування і
звернутися
до лікаря.

Тяжкі
побічні
реакції з
боку шкіри

При
застосуванні
левофлоксацину
повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з
боку шкіри,
такі як
токсичний
епідермальний
некроліз
(також
відомий як
синдром
Лаєлла), синдром
Стівенса – Джонсона,
реакція на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами
(DRESS-синдром),
які можуть
бути
небезпечними
для життя або
летальними
(див. розділ
«Побічні
реакції»). Під
час
призначення
лікарського
засобу пацієнтів
необхідно
попередити
про ознаки та
симптоми цих
тяжких
реакцій з
боку шкіри та
встановити
ретельне
спостереження.
Якщо
виникають
ознаки та
симптоми, що
свідчать про
ці реакції,
слід негайно
припинити застосування
левофлоксацину
і розглянути альтернативне
лікування.
Якщо у
пацієнта розвинулася
така
серйозна
реакція як
синдром
Стівенса – Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз  або
DRESS-синдром при
застосуванні
левофлоксацину,
то
забороняється
повторно
починати
лікування
цього
пацієнта левофлоксацином.

Зміна рівня
глюкози у
крові

При
застосуванні
хінолонів,
особливо у пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, які
одночасно
приймають
пероральні
гіпоглікемічні
засоби (у т.ч.
глібенкламід)
або інсулін,
повідомлялося
про зміни
рівня
глюкози у крові
(як
гіперглікемію,
так і
гіпоглікемію).
Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемічної
коми. Рекомендується
ретельне
спостереження
за рівнем
глюкози в
крові у
пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Профілактика
фотосенсибілізації

Хоча
фотосенсибілізація
виникає дуже
рідко при
прийомі
левофлоксацину,
з метою її уникнення
пацієнтам не
рекомендується
без особливої
потреби
піддаватися
дії сильних
сонячних
променів чи
штучного
УФ-випромінювання
(наприклад,
ламп
штучного
УФ-випромінювання,
солярію) під
час прийому
левофлоксацину
або протягом
48 годин після
припинення
застосування
левофлоксацину.

Пацієнти,
які
отримували
антагоністи
вітаміну К

У
зв’язку з
можливим
збільшенням
показників
коагуляційних
тестів
(ПЧ/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення)
і/або кровотечі
у пацієнтів,
які приймали
левофлоксацин
у поєднанні з
антагоністом
вітаміну К
(наприклад,
із варфарином),
слід
спостерігати
за
показниками
коагуляційних
тестів (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Психотичні
реакції

Відомо про
психотичні
реакції у
пацієнтів,
які приймають
хінолони,
включаючи
левофлоксацин.
У дуже
рідкісних
випадках
такі реакції
прогресували
до
суїцидальних
думок та самодеструктивної
поведінки,
іноді лише
після
прийому
єдиної дози
левофлоксацину
(див. розділ «Побічні
реакції»). У
разі, якщо у
пацієнта виникають
ці реакції,
прийом
левофлоксацину
слід
припинити та
вдатися до
відповідних
заходів.
Рекомендується
з
обережністю застосовувати
левофлоксацин
пацієнтам із
психотичними
розладами та
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT

Слід з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
пацієнтам із
відомими
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT,
такими як:

– вроджений
синдром
подовження
інтервалу QT;

– супутнє застосування
лікарських
засобів,
відомих своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT (таких
як
протиаритмічні
засоби класу
ІА та ІІІ,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди);

–
нескоригований
електролітний
дисбаланс
(наприклад,
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

– літній вік;

– хвороба
серця
(наприклад,
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда,
брадикардія)
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій», «Спосіб
застосування
та дози»
(Пацієнти
літнього
віку),
«Побічні
реакції»,
«Передозування»).

Пацієнти
літнього
віку та жінки
молодшого
віку можуть
бути більш
чутливими до
лікарських
засобів, які
подовжують
інтервал QT,
тому
необхідно
дотримуватися
обережності
при
застосуванні
фторхінолонів,
у тому числі
левофлоксацину,
цим
пацієнтам.

Периферична
нейропатія

У
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки сенсорної
або
сенсомоторної
полінейропатії,
що
призводить
до
парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості. У
разі виникнення
симптомів
нейропатії,
таких як
біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або слабкість,
пацієнтам,
які
лікуються
препаратом,
необхідно
проінформувати
свого лікаря,
аби
запобігти
розвитку
потенційно необоротного
стану.

Лабораторні
дослідження

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів сечі
може дати
хибно-позитивний
результат.
Може
виникнути
необхідність
підтвердити
позитивні
результати на
опіати за
допомогою
більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
пригнічує
ріст Mycobacterium tuberculosis,
тому може
відзначатися
хибно-негативний
результат
при
проведенні
бактеріологічного
дослідження
у пацієнтів із
туберкульозом.

Гепатобіліарні
порушення

Відомо
про випадки
некротичного
гепатиту, аж
до
печінкової
недостатності,
що загрожує
життю, при
прийомі
левофлоксацину,
переважно у
пацієнтів з
тяжкими
основними
захворюваннями,
наприклад
сепсисом
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам
слід
порекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо
виникають
такі
симптоми
хвороби
печінки, як
анорексія,
жовтяниця,
чорна сеча,
свербіж або
біль у
ділянці
живота.

Myasthenia gravis

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
блокують
нервово-м’язову
передачу і
можуть
провокувати
м’язову
слабкість у
пацієнтів
із міастенією
гравіс. При
прийомі
фторхінолонів
у
післяреєстраційному
періоді повідомлялося
про серйозні
побічні
реакції, включаючи
летальні
випадки і
необхідність
застосування
підтримки
дихання у
пацієнтів з міастенією
гравіс.
Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам із міастенією
гравіс в
анамнезі.

Розлади
зору

Якщо спостерігається
порушення
зору або
інший вплив
на очі, слід
негайно
звернутися
до офтальмолога
(див. розділи
«Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами», «Побічні
реакції»).

Суперінфекція

При
застосуванні
левофлоксацину,
особливо
довготривалому,
можливий
розвиток
опортуністичних
інфекцій та
ріст
резистентних
мікроорганізмів.
При розвитку
вторинної
інфекції
необхідно
прийняти
відповідні
міри.

Вплив на
лабораторні
дослідження

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів у
сечі може
дати хибно-позитивний
результат.
Може виникнути
необхідність
підтвердити
позитивні результати
аналізу на
опіати за
допомогою більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
пригнічує
ріст Mycobacterium tuberculosis,
тому можливий
хибно-негативний
результат
при проведенні
бактеріологічного
дослідження
у пацієнтів
із
туберкульозом.

Аневризма
та дисекція
(розшарування)
аорти,
регургітація/недостатність
серцевих клапанів

Епідеміологічні
дослідження
свідчать про
підвищений
ризик аневризми
і
розшарування
аорти,
особливо у пацієнтів
літнього
віку, та
регургітації
аортального
й
мітрального
клапанів
після застосування
фторхінолонів.
Повідомлялося
про випадки
аневризми та
дисекції аорти,
іноді
ускладнені
розривом
(включаючи летальні
випадки), та
про
регургітацію/недостатність
будь-якого з
клапанів
серця у
пацієнтів,
які отримували
фторхінолони
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Отже,
фторхінолони
слід
застосовувати
тільки після
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик
та після
розгляду
інших
терапевтичних
варіантів
лікування
пацієнтів із
випадками
аневризми у
сімейному
анамнезі чи
вродженою
вадою серцевих
клапанів, або
у пацієнтів
із вже діагностованою
аневризмою
та/або
розшаруванням
аорти, або
захворюванням
серцевого
клапана, або
за наявності
інших
факторів
ризику чи
сприятливих
умов:

• як і
для
аневризми та
дисекції
аорти, так і
при
регургітації/недостатності
серцевого
клапана
(наприклад,
порушення
сполучної
тканини, такі
як синдром
Марфана або
синдром
Елерса –
Данлоса,
синдром
Тернера,
хвороба
Бехчета,
гіпертензія,
ревматоїдний
артрит) або
додатково,

• при
аневризмі та
дисекції
аорти
(наприклад,
судинні
розлади, такі
як артеріїт
Такаясу або
гігантоклітинний
артеріїт, або
діагностований
атеросклероз,
або синдром
Шегрена) або
додатково,

• при
регургітації/недостатності
серцевого
клапана
(наприклад,
інфекційний
ендокардит).
Ризик
аневризми і
дисекції
аорти та їх
розрив може
бути
підвищений у
пацієнтів,
які
одночасно
отримують
системні
кортикостероїди.

У разі
раптового
болю в
животі, грудях
або спині
пацієнтам
слід
невідкладно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
медичної
допомоги.

Пацієнтам
потрібно
рекомендувати
негайно
звертатись
за медичною
допомогою у
разі гострої
задишки,
нового
нападу
серцебиття
або розвитку
набряку
живота або
нижніх
кінцівок.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.Через
відсутність
досліджень і
можливе ушкодження
хінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте,
препарат
протипоказаний
у період
вагітності
або
годування груддю.
Якщо під час
лікування
препаратом
діагностується
вагітність,
про це слід
повідомити
лікаря.

Період
годування
груддю. Левофлоксацин
протипоказаний
до застосування
у період
годування
груддю.
Інформації
щодо
проникнення
левофлоксацину
у грудне
молоко
недостатньо,
хоча інші
фторхінолони
екскретуються
у грудне
молоко. Через
відсутність
досліджень з
участю людей
і можливе
ушкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в організмі,
який росте,
левофлоксацин
не можна
призначати
жінкам, які
годують
груддю.

Фертильність. Левофлоксацин
не призводив
до розладів фертильності
та
репродуктивної
функції у
щурів.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Пацієнтам,
які керують
транспортними
засобами,
працюють з
машинами та
механізмами,
слід
врахувати
можливі небажані
реакції з
боку
нервової
системи (запаморочення,
вертиго,
сонливість,
сплутаність
свідомості,
порушення
зору та
слуху, розлади
процесів
руху, у т. ч. під
час ходьби).

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат слід приймати
1 або 2 рази на
добу.
Дозування
залежить від
типу та
тяжкості
інфекції, а
також
чутливості
до препарату
можливого
збудника.

Препарат
також може бути
використаний
для
завершення
курсу терапії
у пацієнтів,
у яких
показано
поліпшення
під час
початкового
лікування
левофлоксацином
внутрішньовенно;
враховуючи
біоеквівалентність
парентеральних
та оральних
форм, можна
застосовувати
однакове дозування.

Дозування. Наступні
рекомендації
щодо дози
можуть бути
надані для
препарату:

Таблиця
3

Дозування
для дорослих
пацієнтів із
нормальною
функцією
нирок
(кліренс
креатиніну становить
понад 50 мл/хв)

Показання

Добова
доза
(залежно від
тяжкості)

Тривалість
лікування (залежно
від
тяжкості)

Гострий
бактеріальний
синусит

500 мг 1
раз на добу

10-14
днів

Загострення
хронічного
обструктивного
захворювання
легень,
включаючи
бронхіт

500 мг 1
раз на добу

7-10
днів

Негоспітальна

пневмонія

500 мг 1-2
рази на добу

7-14
днів

Гострий
пієлонефрит

500 мг 1
раз на добу

7-10
днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

500 мг 1
раз на добу

7-14
днів

Неускладнений
цистит

250 мг 1
раз на добу

3 дні

Хронічний
бактеріальний
простатит

500 мг 1
раз на добу

28 днів

Ускладнені
інфекції

шкіри
і м’яких
тканин

500 мг 1-2
рази на добу

7-14
днів

Легенева
форма
сибірської
виразки

500 мг 1
раз на добу

8
тижнів

Таблиця
4

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
менше            50
мл/хв)

Кліренс
креатиніну, мл/хв

Режим
дозування
(залежно від
тяжкості
інфекції

та
нозологічної
форми)

50-20

250 мг/24
години

500 мг/24
години

500 мг/12
годин

перша
доза –

250
мг, наступні
–

125
мг/24 години

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

250
мг/24 години

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

250
мг/12 годин

19-10

перша
доза –

250
мг,

наступні
–125 мг/

48
годин

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

125
мг/24 години

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

125
мг/12 годин

<10 (а також

при
гемодіалізі
та

ХАПД 1)

перша
доза –

250
мг,

наступні
–

125
мг/48 годин

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

125
мг/24 години

перша
доза –

500
мг,

наступні
–

125
мг/24 години

1 Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу
(ХАПД) додаткові
дози не
потрібні.

Дозування
для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки.
Корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
в печінці та
виводиться
переважно
нирками.

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку. Якщо
ниркова
функція не
порушена,
немає потреби
в корекції
дози (див. розділ
«Особливості
застосування»:
Тендиніт та
розриви
сухожиль.
Подовження
інтервалу QT).

Спосіб
застосування

Таблетки
слід ковтати
не
розжовуючи,
запиваючи
достатньою
кількістю
рідини.
Таблетки
можна приймати
під час або
між
прийомами
їжі. Препарат
треба застосовувати
щонайменше
за 2 години до
або після
застосування
солей заліза,
солей цинку,
антацидів, що
містять
магній або
алюміній, або
диданозину
(лише для
препаратів
диданозину,
які містять
алюміній- або
магнійвмісні
буферні
агенти) і
сукральфату,
оскільки
можливе
зменшення
абсорбції.

Діти.

Застосування
препарату
протипоказано
дітям (віком
до 18 років),
оскільки не
виключено
ушкодження
суглобового
хряща.

Передозування.

Згідно
з
дослідженнями
токсичності
на тваринах
або
клінічними
фармакологічними
дослідженнями,
проведеними
при
застосуванні
доз, вищих за
терапевтичні,
найважливіші
ознаки, яких
слід
очікувати
після
гострого передозування
левофлоксацину,
є симптоми з
боку
центральної
нервової
системи, такі
як
сплутаність
свідомості,
запаморочення,
порушення
свідомості і
судомні
напади,
подовження інтервалу
QT, а також
шлунково-кишкові
реакції, такі
як нудота та
ерозії
слизової
оболонки.

Під час
постмаркетингового
застосування
левофлоксацину
спостерігалися
ефекти з боку
центральної
нервової
системи, включаючи
сплутаність
свідомості,
судоми,
галюцинації
і тремор.

У
випадку
передозування
слід
проводити симптоматичне
лікування.
Необхідно
проводити
моніторинг
ЕКГ, оскільки
існує можливість
подовження
інтервалу QT.
Для захисту слизової
оболонки
шлунка можна
використовувати
антациди.
Гемодіаліз, у
тому числі
перитонеальний
діаліз і
ХАПД, не є
ефективними
для
виведення
левофлоксацину
з організму.
Не існує
жодних
специфічних
антидотів.

Побічні
реакції.

Наведена
нижче
інформація
базується на
даних
клінічних
досліджень
більше ніж у 8300
пацієнтів та
на
постмаркетинговому
досвіді.

Частотність
визначається,
виходячи з
такого
умовного
позначення:
дуже часто (≥1/10),
часто (≥1/100, <1/10),
нечасто (≥1/1000,
≤1/100), рідко (≥1/10000,
≤1/1000), дуже рідко
(≥1/10000), частота
невідома (не
може бути
оцінена,
виходячи з наявних
даних).

У
кожній групі
побічні
реакції
подано у порядку
зниження
серйозності.

Таблиця
5

Системи
органів та
систем

Часто

Нечасто

Рідко

Частота
невідома

Інфекції та
інвазії

грибкові
інфекції,
включаючи
гриби роду Candida,

резистентність
патогенних
мікроорганізмів

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

лейкопенія,
еозинофілія

тромбоцитопенія,

нейтропенія

панцитопенія,

агранулоцитоз,

гемолітична
анемія

З боку
імунної
системи

ангіоневротичний
набряк,

підвищена
чутливість

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

анафілактичний/

анафілактоїдний
шокa

(див. розділ

«Особливості

застосування»),

анафілактичні
та

анафілактоїдні
реакції

можуть
іноді
виникати

навіть
після
прийому

першої дози

З боку

метаболізму
та
харчування

анорексія

гіпоглікемія,
в основному
у пацієнтів,
хворих на
діабет

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

гіперглікемія,

гіпоглікемічна
кома

(див. розділ

«Особливості

застосування»)

З боку
психіки*

безсоння

тривожність,

сплутаність,

свідомості,

нервовість,

психотичні
реакції

(у
т.ч.
галюцинації,
параноя),

депресія,

ажитація,

занепокоєність,

незвичайні
сновидіння,

нічні жахи

Психотичні
реакції із
самодеструктивною

поведінкою,
включаючи
суїцидальну

спрямованість

мислення або
дій

(див. розділ

«Особливості

застосування»).

З боку
нервової
системи*

головний
біль,

запаморочення

сонливість,

тремор,

дисгевзія

(суб’єктивний
розлад
смаку)

судоми (див. розділ
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»),

парестезія

периферична
сенсорна

або
сенсомоторна
нейропатія (див.
розділ
«Особливості

застосування»),

порушення
нюху

(паросмія),
включаючи

аносмію
(відсутність

нюху),

дискінезія (порушення
координації
рухів),

екстрапірамідні

розлади,

агевзія,

синкопе

(непритомність),

доброякісна

внутрішньочерепна

гіпертензія

З боку
органів
зору*

зорові
порушення, такі як затуманення
зору

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

тимчасова
втрата зору

(див. розділ

«Особливості

застосування»), увеїт

З боку

органів

слуху
та рівноваги*

вертиго

шум у вухах

втрата слуху,

порушення
слуху

З боку
серця**

тахікардія,

відчуття
серцебиття

шлуночкова
тахікардія,

що може
призводити

до зупинки
серця,

шлуночкова
аритмія
типу torsade de pointes

(переважно у
пацієнтів

із
факторами
ризику

подовження
інтервалу

QT),

подовження
інтервалу

QT на

електрокардіограмі

(див. розділи

«Особливості

застосування»:

Подовження
інтервалу

QT та
«Передозування»)

З боку

судин**

флебіт
(стосується
ін’єкційних
форм)

артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної
системи

задишка
(диспное)

бронхоспазм,

алергічний
пневмоніт

З боку
шлунково-кишкового
тракту

діарея,

блювання,

нудота

абдомінальний
біль,

диспепсія,

здуття
живота,

запор

геморагічна діарея, що рідко може

свідчити
про

ентероколіт,

включаючи

псевдомембранозний

коліт
(див. розділ

«Особливості

застосування»),

панкреатит

Гепато-біліарні
розлади

підвищення
показників
печінкових
ензимів
(АЛТ/АСТ,
лужна
фосфатаза,
ГГТП)

підвищення
рівня
білірубіну
в крові

жовтяниця
та тяжке

ураження
печінки,

включаючи
випадки

гострої
печінкової

недостатності
(іноді

летальні),
переважно

у пацієнтів
з тяжкими

основними

захворюваннями

(див. розділ

«Особливості

застосування»)

гепатит

З боку

шкіри
та
підшкірних
тканинb

висипання,

свербіж,

кропив’янка,

гіпергідроз

реакція
на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами
(DRESS-синдром)
(див. розділ
«Особливості
застосування»), фіксований
медикаментозний
висип

токсичний

епідермальний

некроліз
(синдром

Лайєлла),
синдром

Стівенса–Джонсона,

мультиформна

еритема, реакції

фоточутливості

(див. розділ

«Особливості

застосування»),

лейкоцито-пластичний

васкуліт,
стоматит

З боку кістково-м’язової
системи та
сполучної тканини*

артралгія,

міалгія

ураження
сухожиль
(див.

розділ
«Особливості
застосування»),
у тому

числі їх
запалення
(тендиніт)
(наприклад,
ахіллового
сухожилля);
м’язова

слабкість,
яка може

мати
особливе
значення
для хворих
на міастенію

гравіс (див.
розділ

«Особливості
застосування»)

ураження
мускулатури
(рабдоміоліз),

розрив
сухожилля

(наприклад
ахіллового:

див. розділ

«Особливості

застосування»),

розрив
зв’язок,

розрив
м’язів,
артрит

З боку
нирок та
сечо-

видільної
системи

підвищені
показники
креатиніну
в сироватці
крові

гостра
ниркова недостатність

(наприклад,

внаслідок
інтерстиціального
нефриту)

З боку
ендокринної
системи

синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону (SIADH)

Загальні роз-лади та стан у
місці
вве-дення
засобу*

реакції у
місці
введення
інфузії
(біль, почервоніння)

астенія

пірексія

біль
(включаючи

біль
у спині,

грудях
та
кінцівках)

aАнафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
іноді
можливі
навіть після
застосування
першої дози.

bРеакції
з боку шкіри
та слизової
оболонки іноді
можливі
навіть після
застосування
першої дози.

Серед
інших небажаних
побічних
ефектів, що
асоціюються
з прийомом
фторхінолону,
такі:

-
екстрапірамідні
симптоми та
інші порушення
координації
рухів;

-
гіперсенситивний
васкуліт;

-
напади
порфірії у
пацієнтів з
наявністю порфірії.

* У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від наявних
факторів
ризику, повідомляли
про тривалі
(протягом
місяців або
років)
інвалідизуючі
та
потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції, які
впливають на
різні, а
іноді на
декілька
одразу, системи
організму та
органи чуття
(у тому числі реакції,
такі як
тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення ходи,
невропатія,
повязана з
парастезією,
депресія,
втома,
порушення
пам’яті,
порушення сну,
порушення
слуху, зору,
смаку та запаху).

** У
пацієнтів,
які
застосовували
фторхінолони,
повідомлялося
про випадки
аневризми та
дисекції
аорти, інколи
ускладнені
розривом
(включаючи
летальні
випадки), та
регургітації/недостатності
будь-якого з
клапанів
серця (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10 таблеток
у блістері.
По 3 блістери
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Джубілант
Дженерікс
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Село
Сікандарпур,
Бхаінсвал,
Шоссе Руркі-Дехрадун,
Бхагванпур,
Район Руркі
Харідвар, Уттаракханд,
ІН-247661, Індія.