ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

СІАТУФ

(CIATUFF)

Склад:

діюча
речовина:
тадалафіл;

1
таблетка
містить 10 мг
або 20 мг
тадалафілу;

допоміжні
речовини: коповідон;
поліетиленгліколю
гліцерингідростеарат,
лактози
моногідрат;
кремнію діоксид
колоїдний
безводний;
целюлоза мікрокристалічна;
натрію
кроскармелоза;
магнію
стеарат;

покриття
таблетки 10 мг: Опадрай
Жовтий 03K82779
(гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171), триацетин,
тальк, заліза
оксид жовтий
(Е 172)), вода
очищена;

покриття
таблетки 20 мг: Опадрай
Жовтий 03K82780
(гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171), триацетин,
тальк, заліза
оксид жовтий
(Е 172)), вода
очищена.

Лікарська
форма.
Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки 10 мг:
таблетки,
вкриті
плівковою оболонкою,
світло-жовтого
кольору,
овальної
форми, з
відбитком
«10» з одного
боку та «TL» з іншого
боку;

таблетки 20 мг:
таблетки,
вкриті
плівковою оболонкою,
жовтого
кольору,
овальної
форми, з
відбитком
«20» з одного
боку та «TL» з
іншого боку.

Фармакотерапевтична
група.

Засоби
для
лікування
порушень
ерекції. Тадалафіл.Код
АТХ G04B E08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Тадалафіл
є
селективним
оборотним
інгібітором
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) — специфічної
фосфодіестерази
типу 5 (ФДЕ 5). Коли
сексуальна
стимуляція
спричиняє
локальне
вивільнення
оксиду азоту,
інгібування
ФДЕ 5
тадалафілом
продукує
підвищений рівень
цГМФ в
печеристому
тілі. Це
призводить
до
релаксації
гладких м’язів
і припливу
крові до
тканин
статевого члена,
створюючи
тим самим
ерекцію.
Тадалафіл
при
лікуванні
еректильної
дисфункції не
чинить своєї
дії за
відсутності
сексуальної
стимуляції.

Ефект
інгібування
концентрації
цГМФ у
печеристому
тілі також
спостерігається
у гладких
м’язах
простати,
сечовому
міхурі та їхніх
судинах, що
переносять
кров до
вищевказаних
органів.
Судинна
релаксація,
яка при цьому
виникає, призводить
до
підвищення
перфузії
крові та може
бути причиною
зменшення
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози. Ці судинні
ефекти
можуть бути
доповнені
інгібуванням
активності
аферентних
нервів сечового
міхура та
релаксацією
гладких м’язів
простати і
сечового
міхура.

Фармакодинамічні
ефекти

Дослідження
in vitro
показали, що
тадалафіл є
селективним
інгібітором
ФДЕ 5. ФДЕ 5 є
ферментом,
який був знайдений
у гладких
м’язах
печеристого
тіла, судинних
і
вісцеральних
гладких
м’язах, скелетних
м’язах,
тромбоцитах,
нирках, легенях
і мозочку.
Вплив
тадалафілу
на ФДЕ 5 сильніший,
ніж на інші
фосфодіестерази.
Дія тадалафілу
на ФДЕ 5 у 10 000
разів
перевищує
його вплив на
ферменти ФДЕ
1, ФДЕ 2, ФДЕ 4 і
ФДЕ 7, що є
наявними у
серці, мозку,
судинах,
печінці, лейкоцитах,
скелетній
мускулатурі та
інших органах.
Тадалафіл у 10 000
разів
потужніший
щодо ФДЕ 5 порівняно
з ФДЕ 3, що є
ферментом,
наявним у серці
та
кровоносних
судинах. Ця
селективність
щодо ФДЕ 5
порівняно з
ФДЕ 3 є
важливою, оскільки
ФДЕ 3 є
ферментом,
який
відіграє певну
роль у
скороченні
серцевого
м’яза. Крім того,
тадалафіл
приблизно у 700
разів потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно з
ФДЕ 6, що є
ферментом,
наявним у
сітківці і
відповідальним
за фототрансдукцію.
Тадалафіл
також у 10 000 разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно з
ФДЕ 7, ФДЕ 8, ФДЕ 9
і ФДЕ 10.

Клінічна
ефективність
та безпека

У здорових
добровольців
тадалафіл не
виявляє істотної
різниці
порівняно з
плацебо за показниками
систолічного
та
діастолічного
артеріального
тиску у
положенні
пацієнта
лежачи
(середнє
максимальне
зниження 1,6/0,8 мм
рт. ст.
відповідно),
систолічного
та діастолічного
артеріального
тиску у
положенні
пацієнта
стоячи
(середнє
максимальне
зниження 0,2/4,6 мм
рт. ст.
відповідно)
та істотної
зміни частоти
серцевих
скорочень.

У ході дослідження
впливу
тадалафілу
на зір з використанням
тесту оцінки
кольорового
сприйняття Farnsworth-Munsell 100 Hue було
встановлено,
що тадалафіл
не погіршує
розпізнавання
кольорів
(синій/зелений).
Отримані
дані
клінічного
дослідження
підтверджують
низьку
спорідненість
тадалафілу
щодо ФДЕ 6
порівняно з
ФДЕ 5. У ході клінічних
досліджень
рідко (<0,1 %)
повідомлялося
про зміни в
розпізнаванні
кольорів.

Було
проведено
три
клінічних
дослідження
за участю
чоловіків
для оцінки
потенційного
впливу на
сперматогенез
тадалафілу в
дозі 10 мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців) та в
дозі 20 мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців і
одне —
тривалістю 9
місяців) при
частоті
прийому 1 раз
на добу. У
процесі двох
із трьох
досліджень
спостерігалося
клінічно
незначуще
зниження
кількості та
концентрації
сперми,
асоційоване
з прийомом
тадалафілу.
Ці ефекти не
були пов’язані
зі змінами
інших
характеристик,
таких як рухливість
сперматозоїдів,
морфологія
та рівень
фолікулостимулюючого
гормону в крові.

Еректильна
дисфункція

Три
клінічні
дослідження
були
проведені за
участю 1054
пацієнтів з
метою
виявлення періоду
початку
ефекту
тадалафілу,
який продемонстрував
статистично
значуще
покращення
еректильної
функції, а
також дієвість
протягом 36
годин та
виявлення
ефекту вже
через 16
хвилин після
прийому дози
порівняно з
плацебо
(прийом
тадалафілу
за потреби).

У ході дослідження
тривалістю 12
тижнів за
участю 186
пацієнтів (142
пацієнти
отримували
тадалафіл, 44
пацієнти —
плацебо) із
вторинною
еректильною
дисфункцією
щодо
пошкодження
спинного
мозку
тадалафіл
виявляв
значне покращення
еректильної
функції, а
коефіцієнт
успішних
спроб при
прийомі
тадалафілу в дозі
10 мг або 20 мг
(підбір дози,
застосування
за потреби) у
середньому
становив 48 %
порівняно зі
17 % у групі
плацебо.

Тадалафіл
у дозах від 2
мг до 100 мг
оцінювався у
ході 16
клінічних
досліджень
за участю 3250 пацієнтів,
які включали
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
різної
тяжкості
(помірна,
середньої
тяжкості,
значна),
різної етіології,
пацієнтів
різного віку
(від 21 до 86 років)
та різних
етнічних
груп. У
більшості
пацієнтів
еректильна
дисфункція
спостерігалася
протягом не
менше ніж
одного року.
У ході
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт
покращення
стану
становив 81 % у групі
застосування
лікарського
засобу тадалафіл
порівняно з 35 %
у групі
плацебо. Крім
того, у пацієнтів
із
еректильною
дисфункцією
різних
ступенів
тяжкості
повідомлялося
про покращення
стану під час
прийому
лікарського
засобу тадалафіл
(коефіцієнт
успішних
спроб
становив 86 %, 83 %
та 72 % у
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
помірної,
середньої та
значної
тяжкості відповідно
порівняно з
45 %, 42 % та 19 % у групі
плацебо). У
ході
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт
успішних
спроб
становив 75 % у групі
застосування
лікарського
засобу тадалафіл
порівняно з 32 %
у групі
плацебо.

У ході
дослідження
тривалістю 12
тижнів за участю
186 пацієнтів (142
пацієнти
отримували
тадалафіл, 44
пацієнти –
плацебо) із
вторинною еректильною
дисфункцією
відносно
пошкодження
спинного
мозку
тадалафіл
виявляв значне
покращення
еректильної
функції, а у
середньому
коефіцієнт
успішних
спроб при
прийомі
лікарського засобу
тадалафіл в дозі
10 мг або 20 мг
(підбір дози,
застосування
у разі
потреби)
становив 48 %
порівняно з 17 %
у групі
плацебо.

Діти

Було
проведено
одне
дослідження
за участю
дітей з
м’язовою
дистрофією
Дюшена (МДД), у
якому
підтверджених
доказів
ефективності
не було
продемонстровано.
Це дослідження
ефективності
тадалафілу
було рандомізованим,
подвійним
сліпим,
плацебо-контрольованим,
у трьох
паралельних
групах за участю
331 дитини
чоловічої
статі віком
від 7 до 14 років
з МДД, які
одночасно
отримували
терапію
кортикостероїдами.
Дослідження
включало
48-тижневий
подвійний
сліпий
період, під
час якого
пацієнти
були
розділені на
групи прийому
тадалафілу 0,3
мг/кг,
тадалафілу 0,6
мг/кг або плацебо
щоденно.
Тадалафіл не
продемонстрував
ефективності
у первинній
кінцевій точці
щодо
сповільнення
зниження
швидкості
ходьби,
виміряної за
зміною
дистанції у
тесті з
6-хвилинною
ходьбою.
Зміна
середнього
значення
дистанції у
тесті з
6-хвилинною
ходьбою,
розрахованого
за методом
найменших
квадратів, на
48 тижні
становила 51,0 м
у групі
плацебо
порівняно з 64,7
м у групі
тадалафілу 0,3
мг/кг (р=0,307) та 59,1 м
у групі
тадалафілу 0,6
мг/кг (р=0,538). Підтверджену
ефективність
також не було
виявлено і
під час
повторних
аналізів
результатів
даного
дослідження.
Загальні
результати з
безпеки,
отримані в
цьому
дослідженні,
в цілому
відповідали
відомому
профілю безпеки
тадалафілу
та небажаним
явищам, очікуваним
у
педіатричній
популяції
МДД при
лікуванні
кортикостероїдами.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Тадалафіл
добре
всмоктується
після прийому
внутрішньо.
Середня
максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Сmax)
досягається
в середньому
через 2
години після
прийому.
Абсолютна
біодоступність
тадалафілу
після
прийому
перорально
не встановлювалась.

Швидкість і
ступінь
всмоктування
тадалафілу
не залежать
від вживання
їжі, тому Сіатуф
можна
приймати
незалежно
від вживання
їжі. Час
уведення
дози (ранок
або вечір) не мав
клінічно
значущого
ефекту на
швидкість і
ступінь
всмоктування.

Розподіл.
Середній
об’єм
розподілу
становить
приблизно 63 л,
вказуючи на
те, що
тадалафіл
розподіляється
у тканинах.
При
терапевтичних
концентраціях
94 % тадалафілу
в плазмі
крові зв’язано
з протеїнами.
На
зв’язування
з протеїнами
не впливають
порушення
функції нирок.

Менше 0,0005 %
уведеної
дози було
виявлено у
спермі
здорових
добровольців.

Метаболізм.
Тадалафіл
метаболізується
переважно ізоформою
3А4 цитохрому
Р450 (CYP). Основним
циркулюючим
метаболітом
є метилкатехолглюкуронід.
Цей
метаболіт
має активність
щодо ФДЕ 5 у 13 000
разів менше,
ніж активність
тадалафілу.
Таким чином,
очікується,
що метаболіт
не буде
виявляти
клінічної
активності у
концентраціях,
що
спостерігаються.

Виведення.
Кліренс
перорального
тадалафілу
становить 2,5
л/годину, а
середній
період
напіввиведення
— 17,5 години у
здорових
добровольців.
Тадалафіл виводиться
переважно у
вигляді
неактивних
метаболітів,
більшою
мірою з
фекаліями (приблизно
61 % дози) і
меншою — із
сечею (майже 36 % дози).

Лінійність/нелінійність
фармакокінетики.
Фармакокінетика
тадалафілу у
здорових добровольців
лінійно
пропорційна
до часу і
дози. В
діапазоні
доз від 2,5 мг до
20 мг площа під
фармакокінетичною
кривою
«концентрація-час»
(AUC)
підвищується
пропорційно
дозі.
Постійна концентрація
у плазмі
крові
досягається протягом
5 днів при
щоденному
прийомі 1 раз на
добу.

Фармакокінетика
лікарського
засобу однакова
у пацієнтів з
еректильною
дисфункцією
та без неї.

Окремі
групи
пацієнтів

Пацієнт
літнього
віку. Здорові
добровольці
літнього
віку (віком від
65 років) мали
нижчі
значення
кліренсу тадалафілу
при прийомі
внутрішньо,
що призводило
до
підвищення
на

25 % AUC
порівняно зі
здоровими
добровольцями
віком 19–45
років. Цей
віковий
ефект не є
клінічно
значущим і не
потребує
регулювання
дози.

Ниркова
недостатність. У
процесі
досліджень з
клінічної
фармакології
із
застосуванням
одиничної
дози тадалафілу
(5–20 мг) AUC тадалафілу
практично
подвоїлася у
пацієнтів зі
слабкою
(кліренс
креатиніну
від 51 до 80 мл/хв)
або помірною
(кліренс
креатиніну від
31 до 50 мл/хв)
нирковою
недостатністю,
а також у
пацієнтів із
останньою
стадією
ниркової
хвороби, які
перебували
на діалізі. У
пацієнтів,
які
знаходилися
на
гемодіалізі,
Сmax була на 41 %
вища, ніж у
здорових
добровольців.
Впливом
гемодіалізу
на виведення
тадалафілу
можна
знехтувати.

Печінкова
недостатність. Експозиція
тадалафілу (AUC) у
пацієнтів зі
слабкою та
помірною
печінковою
недостатністю
(класи А та В
за шкалою Чайлда
– П’ю) є
порівнянною
з AUC у здорових
добровольців
при
застосуванні
дози 10 мг. Дані
щодо безпеки
застосування
тадалафілу
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас С за
шкалою
Чайлда – П’ю)
обмежені.
Немає даних
щодо
застосування
тадалафілу в
дозі вище 10 мг пацієнтам
із
печінковою
недостатністю.
Лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
застосування
лікарського
засобу
Сіатуф.

Пацієнти, хворі
на
цукровий
діабет. AUC
тадалафілу у
хворих на
цукровий
діабет була
приблизно на
19 % нижче, ніж AUC у
здорових
добровольців.
Ця різниця в
експозиції
не потребує
регулювання
дози.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
еректильної
дисфункції у
дорослих
чоловіків.
Препарат
ефективний
за наявності
сексуальної
стимуляції.

Сіатуф не
показаний
для
застосування
жінкам.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
тадалафілу
або до
будь-якого
іншого
компонента
препарату.

У ході клінічних
досліджень
тадалафіл
виявив властивість
посилювати
гіпотензивний
ефект
нітратів.
Вважається,
що це є
наслідком комбінованого
впливу
ефектів
нітратів та
тадалафілу
на шлях оксид
азоту/цГМФ.
Таким чином,
застосування
тадалафілу
протипоказане
пацієнтам,
які
застосовують
органічні
нітрати у
будь-якій
лікарській
формі (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Лікарський
засіб Сіатуф
не слід
застосовувати
чоловікам із
серцевими
захворюваннями,
для яких
сексуальна
активність є
небажаною.
Лікарі
повинні
зважати на
потенційний
серцевий
ризик,
асоційований
з
сексуальною
активністю, у пацієнтів
із
серцево-судинними
захворюваннями
в анамнезі.

Нижчезазначені
групи
пацієнтів із
серцево-судинними
захворюваннями
не були
включені у
клінічні дослідження,
тому
застосування
тадалафілу
для них
протипоказане:

- пацієнти з
інфарктом
міокарда
протягом останніх
90 днів;

- пацієнти з
нестабільною
стенокардією
або
стенокардією,
що виникає
під час
статевих
актів;

- пацієнти
із серцевою
недостатністю,
що відповідає
класу 2 або
вище за
класифікацією
Нью-Йоркської
асоціації
серця,
протягом останніх
6 місяців;

- пацієнти з
неконтрольованими
аритміями,
артеріальною
гіпотензією (< 90/50 мм
рт. ст.) або
неконтрольованою
гіпертензією;

- пацієнти
після
інсульту, що
стався
протягом
останніх 6
місяців.

Лікарський
засіб Сіатуф
протипоказаний
пацієнтам із
втратою зору
одного ока в
результаті
неартеріальної
передньої
ішемічної
оптичної
нейропатії
(НАПІОН)
незалежно
від того,
було це пов’язано
із
попереднім
впливом
інгібіторів
ФДЕ 5 чи ні (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Супутнє
застосування
інгібіторів
ФДЕ 5, у тому
числі
тадалафілу, із
стимуляторами
гуанілат циклази,
такими як
ріоцигуат,
протипоказано,
оскільки
потенційно
це може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Дослідження
щодо
взаємодій
було проведено
для дозувань
10 мг та 20 мг,
дані надано
нижче.
Стосовно
досліджень
взаємодії, в
яких застосовувався
тільки
тадалафіл у
дозі 10 мг, клінічно
значуща
взаємодія
при
застосуванні
вищих доз не
може бути
виключена.

Вплив
інших
лікарських
засобів на
тадалафіл

Інгібітори
цитохрому CYP450

Тадалафіл
метаболізується
переважно CYP3A4.
Селективний
інгібітор CYP3A4 —
кетаконазол
(200 мг щоденно) —
збільшує AUC
тадалафілу (10
мг) у 2 рази та Сmax на 15 %
щодо значень AUC і Сmax
одного
тадалафілу.
Кетоконазол
(400 мг на добу)
збільшує AUC
тадалафілу (20
мг) у 4 рази, а Сmax — на 22 %.
Ритонавір,
інгібітор
протеаз (200 мг 2
рази на добу),
що інгібує CYP3A4, CYP2С9, CYP2С19 та CYP2D6,
збільшує AUC
тадалафілу (20
мг) у 2 рази, не
змінюючи Сmax. Хоча
специфічні
взаємодії не
були досліджені,
інші інгібітори
протеази,
такі як
саквінавір
та інші інгібітори
CYP3A4, такі
як
еритроміцин,
кларитроміцин,
ітраконазол
та
грейпфрутовий
сік, слід
призначати з
обережністю,
оскільки
очікується,
що при
сумісному
застосуванні
вони підвищуватимуть
концентрацію
тадалафілу в
плазмі крові
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Як наслідок
може
підвищуватись
частота
виникнення
побічних
реакцій (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Транспортери

Вплив
транспортерів,
наприклад p-глікопротеїнів,
на розподіл
тадалафілу невідомий.
Таким чином,
існує
імовірність
лікарської
взаємодії,
опосередкованої
інгібуванням
транспортерів.

Індуктори
цитохрому CYP450

Індуктор CYP3A4
рифампіцин
знижує AUC
тадалафілу
на 88 %
порівняно зі
значенням AUC при
прийомі лише
тадалафілу (10
мг). Можна припустити,
що таке
зниження
концентрації
призведе до
зниження
ефективності
тадалафілу;
ступінь
зниження
ефективності
невідомий.
Супутнє
застосування
інших
індукторів CYP3A4,
таких як
фенобарбітал,
фенітоїн та
карбамазепін,
також може
знижувати
концентрацію
тадалафілу в
плазмі крові.

Вплив
тадалафілу
на інші
лікарські
засоби

Нітрати.
У
процесі
клінічних
досліджень
тадалафіл (5
мг, 10 мг, 20 мг)
виявляв
властивість
посилювати
гіпотензивні
ефекти
нітратів. Таким
чином,
застосування
лікарського
засобу
Сіатуф
пацієнтам,
які
отримують
лікування
органічними
нітратами у
будь-якій формі,
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).
За
результатами
клінічного
дослідження
за участю 150
пацієнтів,
які застосовували
тадалафіл у
дозі 20 мг на добу
протягом 7
днів та
нітрогліцерин
у дозі 0,4 мг
сублінгвально
(з різним
часом прийому),
ця взаємодія
тривала
більш ніж 24 години
та не
виявлялась
після 48 годин після
застосування
останньої
дози тадалафілу.
Тому якщо для
пацієнта,
якому призначено
Сіатуф у
будь-якій
дозі (2,5–20 мг),
застосування
нітратів є
медичною
необхідністю
при
загрозливому
для життя
стані, то перед
застосуванням
препаратів
нітратів має
минути не
менше ніж 48
годин після
останнього
прийому
Сіатуфу. У
такому
випадку застосування
нітратів
повинно
відбуватися під
пильним
медичним
наглядом із
належним
моніторингом
гемодинамічних
показників.

Антигіпертензивні
препарати (у
тому числі
блокатори
кальцієвих
каналів)

Під час
сумісного
застосування
тадалафілу (у
дозуванні 5
мг 1 раз на
добу або у
вигляді разової
дози по 20 мг) із
блокатором α-адренорецепторів
доксазозином
(4–8 мг на добу)
спостерігалося
значне
посилення
гіпотензивного
ефекту
останнього.
Цей ефект триває
до 12 годин і
може
проявлятися
окремими
симптомами, в
тому числі у
вигляді
запаморочення.
Така
комбінація
лікарських
засобів не
рекомендується
до
застосування
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

У процесі
досліджень
взаємодії за
участю обмеженої
кількості
здорових
добровольців
не
повідомлялося
про
вищевказані
ефекти при
сумісному
застосуванні
з алфузозином
або
тамсулозином.
Слід з
обережністю призначати
тадалафіл
пацієнтам,
які отримують
лікування
будь-якими
блокаторами α-адренорецепторів,
особливо
особам літнього
віку.
Лікування
слід
розпочинати
з мінімального
дозування та
поступово
збільшувати
дозу.

У процесі
досліджень
клінічної
фармакодинаміки
вивчався
потенціал
тадалафілу посилювати
гіпотензивні
ефекти антигіпертензивних
лікарських
засобів. Досліджувались
основні
класи
препаратів:
блокатори
кальцієвих
каналів
(амлодипін),
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(еналаприл),
блокатори β-адренорецепторів
(метопролол),
тіазидні діуретики
(бендрофлуазид)
та блокатори
рецепторів
ангіотензину
II
(різні типи
та дози,
окремо та в
комбінації з
тіазидними
діуретиками,
блокаторами
кальцієвих
каналів, блокаторами
β-адренорецепторів
та/або
блокаторами α-адренорецепторів).
Тадалафіл (у
дозі 10 мг, крім
досліджень
взаємодії з
блокаторами
рецепторів
ангіотензину
II
та
амлодипіну,
де вивчався
ефект дози 20
мг) не
виявляв
значущої
взаємодії із
вищеперерахованими
класами
лікарських
засобів. У процесі
іншого
дослідження
клінічної фармакології
досліджувалося
супутнє застосування
тадалафілу (в
дозі 20 мг) з
декількома
гіпотензивними
лікарськими
засобами (до
чотирьох). У
пацієнтів,
які приймали
декілька
антигіпертензивних
засобів,
зміна
артеріального
тиску
залежала від
рівня
контролю
артеріального
тиску. Таким
чином, у
пацієнтів з
добре
контрольованою
гіпертензією
зниження артеріального
тиску було
незначним та
відповідало
такому у
здорових
добровольців.
У пацієнтів з
неконтрольованою
гіпертензією
зниження
артеріального
тиску було більшим,
хоча у
більшості
хворих таке
зниження
артеріального
тиску не
супроводжувалось
гіпотензивними
симптомами. У
пацієнтів,
які отримують
супутню
терапію
антигіпертензивними
лікарськими
засобами,
застосування
тадалафілу в
дозі 20 мг може
призводити
до зниження
артеріального
тиску, яке
(крім випадку
супутнього
застосування
із
блокаторами α-адренорецепторів)
загалом є
незначним та клінічно
незначущим.
Аналіз даних
третьої фази
клінічного
дослідження
не виявив різниці
у побічних
реакціях, що
виникали у пацієнтів,
які
отримували
лікування
тадалафілом
із супутнім
застосуванням
антигіпертензивних
засобів та
лікування
тільки
тадалафілом.
Незважаючи
на це,
необхідно
надавати
відповідні рекомендації
щодо
можливого
зниження артеріального
тиску
пацієнтам,
які застосовують
гіпотензивні
лікарські
засоби та Сіатуф.

Ріоцигуат

У процесі
доклінічних
досліджень
був виявлений
адитивний
гіпотензивний
ефект при
супутньому
прийомі
інгібіторів
ФДЕ 5 з ріоцигуатом.
У процесі
клінічних
досліджень
було
виявлено, що
ріоцигуат
посилює гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ 5. Не було
доказів
сприятливого
клінічного
ефекту цієї комбінації
у
досліджуваній
популяції. Супутнє
застосування
ріоцигуату з
інгібіторами
ФДЕ 5, у тому
числі з
тадалафілом,
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Інгібітори
5-α-редуктази

У процесі
клінічного
дослідження,
в якому порівнювалося
сумісне
застосування
тадалафілу у
дозі 5 мг та
фінастериду
у дозі 5 мг із
прийомом
плацебо та
фінастериду
у дозі 5 мг для
усунення
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози, не
було
виявлено
жодних нових
побічних
реакцій. Проте,
оскільки
дослідження
взаємодії лікарських
засобів з
метою оцінки
ефектів тадалафілу
та
інгібіторів
5-α-редуктази
не
проводилося,
слід з
обережністю
призначати
тадалафіл
пацієнтам,
які отримують
лікування
інгібіторами

5-α-редуктази.

CYP1А2
субстрати
(наприклад,
теофілін)

У процесі
дослідження
клінічної
фармакології
при прийомі
тадалафілу (в
дозі 10 мг) з теофіліном
(неселективним
інгібітором
фосфодіестерази)
не
спостерігалося
ніякої фармакокінетичної
взаємодії.
Єдиним фармакодинамічним
ефектом було
незначне підвищення
серцевого
ритму (3,5
удара/хв).
Необхідно
враховувати
можливість
виникнення цього
ефекту при
сумісному
застосуванні
тадалафілу
та теофіліну,
незважаючи
на те, що він є
незначним та
не має
клінічної
значущості.

Етинілестрадіол
та
тербуталін

Тадалафіл
підвищував
біодоступність
пероральних
лікарських
форм з
етинілестрадіолом.
Таке
збільшення
біодоступності
можна
очікувати
при
сумісному
застосуванні
з
тербуталіном
(перорально),
хоча клінічні
наслідки
цієї
комбінації
невідомі.

Алкоголь

Алкоголь
(середня
максимальна
концентрація
0,08 %) не впливав
на супутнє
застосування
тадалафілу (в
дозі 10 або 20 мг).
Також не
спостерігалося
змін
концентрації
тадалафілу
протягом
наступних
трьох годин
після
одночасного
прийому
алкоголю з
тадалафілом.
Алкоголь
застосовували
таким чином,
щоб досягнути
максимального
рівня
абсорбції
алкоголю
(прийом натще
після
нічного
голодування
та без
вживання їжі
протягом 2
годин після
застосування
алкоголю).
Прийом
тадалафілу (в
дозі 20 мг) не
призводив до
статистично значущого
зниження
середніх
значень артеріального
тиску на тлі
прийому
алкоголю (0,7 г/кг
або
приблизно 180
мл 40 % алкоголю
(горілки) чоловіком
з масою тіла

80 кг), проте у
деяких
пацієнтів
спостерігалося
постуральне
запаморочення
та ортостатична
гіпотензія.
Прийом
тадалафілу
на тлі нижчих
доз алкоголю
(0,6 г/кг) не
спричиняв гіпотензію,
а
запаморочення
спостерігалося
з тією ж
частотою, що
й при прийомі
тільки
алкоголю.
Вплив
алкоголю на
пізнавальні функції
не
посилювався
при
супутньому
застосуванні
тадалафілу (в
дозі 10 мг).

Лікарські
засоби, що
метаболізуються
за участю
цитохрому Р450

Не
очікується,
що тадалафіл
спричинятиме
клінічно
значуще
інгібування
або індукування
кліренсу
лікарських
засобів, що
метаболізуються
ізоформами CYP450. У
процесі
клінічних
досліджень
було доведено,
що тадалафіл
не інгібує і
не індукує ізоформи
CYP450,
у т. ч. CYP3А4, CYP1А2, CYP2D6, CYP2E1, CYP2C9 та CYP2C19.

CYP2С9
субстрати
(наприклад, R-варфарин)

Тадалафіл (у
дозі 10 мг та 20
мг) не
виявляв
клінічно
значущого
ефекту на AUC S-варфарину
або R-варфарину (CYP2С9
субстрати), а
також не мав
впливу на
протромбіновий
час,
індукований
варфарином.

Ацетилсаліцилова
кислота

Тадалафіл (у
дозі 10 мг та 20
мг) не
потенціював
збільшення
часу
кровотечі,
спричиненої
ацетилсаліциловою
кислотою.

Протидіабетичні
лікарські
засоби

Специфічні
дослідження
взаємодії
тадалафілу
із
протидіабетичними
лікарськими засобами
не
проводились.

Особливості
застосування.

Перед
початком
лікування
препаратом
Сіатуф

Перед
застосуванням
препарату
лікарю слід
визначити
першопричини
еректильної
дисфункції
та
призначити
відповідний
курс
лікування.

Перед
початком
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції
лікарі
повинні
зважати на
стан
серцево-судинної
системи
своїх пацієнтів,
оскільки
існує певний
ступінь серцевого
ризику,
асоційований
із сексуальною
активністю.
Тадалафіл
виявляє судинорозширювальний
ефект, що
може
призводити
до
незначного
та
транзиторного
зниження
артеріального
тиску та
потенціювання
гіпотензивного
ефекту
нітратів.

Невідомо, чи
є ефективним
Сіатуф для
пацієнтів,
які
перенесли
операцію на
тазових кістках
або
радикальну
простатектомію
без збереження
нервів.

Серцево-судинна
система

У
постмаркетинговий
період та/або
у процесі
клінічних
досліджень
повідомлялося
про серйозні
побічні
реакції з
боку серцево-судинної
системи, в
тому числі
про інфаркт
міокарда,
раптову
серцеву
смерть,
нестабільну
стенокардію,
шлуночкову
аритмію, порушення
мозкового
кровообігу,
транзиторну
ішемічну
атаку, біль у
грудях,
прискорене
серцебиття
та
тахікардію.
Більшість
пацієнтів, у
яких
спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори
ризику з боку
серцево-судинної
системи в
анамнезі.
Водночас наразі
неможливо точно
встановити,
чи
вищевказані
побічні реакції
пов’язані з
факторами
ризику, застосуванням
тадалафілу,
сексуальною
активністю
пацієнтів
або із
комбінацією
цих чи інших
факторів.

Необхідно з
обережністю
призначати
лікарський
засіб Сіатуф
пацієнтам,
які приймають
α1-блокатори,
тому що у
деяких
хворих
одночасний
прийом цих
лікарських
засобів може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).
Не рекомендується
комбіноване
застосування
тадалафілу
та
доксазозину.

Органи
зору

Повідомлялося
про випадки
погіршення
зору, в
тому числі
про
центральну
серозну
хоріоретинопатію
(ЦСХ) та
неартеріальну
передню
ішемічну
оптичну
нейропатію (НАПІОН)
під час
застосування
тадалафілу
та інших інгібіторів
ФДЕ 5. У
більшості
випадків
симптоми ЦСХ
зникали
спонтанно
після
припинення
прийому тадалафілу.
Аналіз даних
обcерваційних
досліджень
показав
підвищення
ризику
розвитку
гострої
НАПІОН у
чоловіків з
еректильною
дисфункцією
після застосування
тадалафілу
або інших
інгібіторів
ФДЕ 5.
Оскільки
підвищення
такого
ризику
можливе у
всіх пацієнтів,
які
застосовують
тадалафіл,
лікар повинен
попередити
пацієнта про
необхідність
припинення
застосування
тадалафілу та
звернення за
медичною
допомогою у
разі раптової
втрати зору, порушення
гостроти
зору та/або
спотворення
зору (див.
розділ
«Протипоказання»).

Погіршення
або раптова
втрата слуху

Зафіксовано
випадки
раптової
втрати слуху
після
застосування
тадалафілу.
Незалежно
від того, чи
були наявні
інші фактори
ризику (вік,
наявність
діабету,
гіпертензії
та випадки
втрати слуху
в анамнезі),
пацієнтів
потрібно
попередити
про
необхідність
припинення
застосування
тадалафілу
та звернення
за медичною
допомогою у
разі раптового
погіршення
або втрати
слуху.

Печінкова
недостатність

Клінічні
дані щодо
безпеки
застосування
разової дози
лікарського
засобу
Сіатуф пацієнтам
із тяжкими
порушеннями
функції печінки
(клас С за
шкалою
Чайлда – П’ю)
обмежені. При
призначенні
Сіатуфу
таким
пацієнтам лікар
повинен
ретельно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризик
терапії.

Пріапізм
та
анатомічна
деформація
статевого
члена

Пацієнтам, у
яких виникає
ерекція, що
триває 4
години або
більше, слід
вказати на
необхідність
негайно
звертатися
за медичною допомогою.
Якщо не буде
проведено
негайне лікування
пріапізму, це
може
призвести до
ушкодження
тканин
статевого
члена та довготривалої
втрати
потенції.

Необхідно з
обережністю
призначати
лікарський
засіб Сіатуф
пацієнтам з
анатомічною
деформацією
статевого
члена (кутове
викривлення,
кавернозний
фіброз або
хвороба
Пейроні) або
пацієнтам,
які мають
стани, що
можуть
спричинити
пріапізм
(серпоподібноклітинна
анемія,
мієломна
хвороба або лейкемія).

Супутнє
застосування
з
інгібіторами
CYP3A4

Необхідно з
обережністю
призначати
лікарський
засіб Сіатуф
пацієнтам,
які застосовують
інгібітори CYP3A4
(ритонавір,
саквінавір,
кетоконазол,
ітраконазол,
еритроміцин),
оскільки при
сумісному
застосуванні
з
тадалафілом
спостерігається
збільшення AUC
тадалафілу.

Супутнє
застосування
з іншими
лікарськими
засобами для
лікування
еректильної
дисфункції

Безпека та
ефективність
застосування
Сіатуфу в
комбінації з
іншими
інгібіторами
ФДЕ 5 або
іншими
лікарськими
засобами для лікування
еректильної
дисфункції
не досліджувались,
тому не
рекомендовано
пацієнтам
приймати
Сіатуф у
подібних
комбінаціях.

Лактоза

Лікарський
засіб Сіатуф
містить
лактози моногідрат,
тому не слід
призначати
його пацієнтам
із
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
синдромом глюкозо-галактозної
мальабсорбції
та загальним
дефіцитом
лактази.

Натрій

1 таблетка
цього
препарату
містить
менше 1 ммоль
натрію (23 мг),
тобто
фактично не
містить натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Сіатуф не
показаний
для
застосування
жінкам.

Вагітність.
Дані щодо
застосування
тадалафілу
вагітним
жінкам
обмежені.
Дослідження
на тваринах
не виявили
прямого або
непрямого
шкідливого
впливу на
вагітність,
розвиток ембріона/плода,
пологи або
постнатальний
розвиток. Як
запобіжний
захід, бажано
уникати застосування
Сіатуфу під
час
вагітності.

Грудне
вигодовування.
Наявні
фармакодинамічні/токсикологічні
дані на
тваринах
свідчать про
екскрецію тадалафілу
у грудне
молоко. Не
можна виключити
ризик для
немовляти на
грудному
вигодовуванні.
Сіатуф не
слід
застосовувати
у період
годування
груддю.

Фертильність. Ефекти,
що можуть
вказувати на
погіршення фертильності,
відмічалися
у собак. У
процесі двох
клінічних
досліджень
було встановлено,
що порушення
фертильності
не
очікується у
людей, хоча у
окремих
чоловіків
спостерігалося
зниження
концентрації
сперми (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
лікарського
засобу
Сіатуф на
здатність
керувати
автотранспортом
та іншими механізмами
незначний.
Хоча частота
повідомлень
про явища
запаморочення
у процесі
клінічних
досліджень
із
застосуванням
плацебо та у
процесі
клінічних
досліджень
із
застосуванням
тадалафілу
була подібна,
пацієнти
повинні
знати, як
впливає на них
даний
лікарський
засіб, перш
ніж керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.
Слід приймати
таблетки
Сіатуфу з
рекомендованим
вмістом
діючої
речовини.

Дорослі
чоловіки

Рекомендована
доза
становить 10
мг перед передбачуваною
сексуальною
активністю,
незалежно
від вживання
їжі.
Пацієнтам, у
яких тадалафіл
у дозі 10 мг не
виявляє
адекватного
ефекту, можна
застосовувати
дозу 20 мг.

Препарат
приймають не
менше ніж за 30
хв перед
очікуваною
сексуальною
активністю.

Ефективність
тадалафілу
зберігається
до 36 годин
після
прийому дози.

Максимальна
рекомендована
частота прийому
— 1 раз на добу.

Тадалафіл у
дозі 10 мг та 20 мг
призначений
для застосування
перед
передбачуваною
сексуальною
активністю
та не
рекомендований
для
щоденного
застосування.

Якщо
передбачається
часте
застосування
лікарського
засобу
Сіатуф
(принаймні 2
рази на
тиждень),
режим
щоденного
застосування
більш
низьких доз
Сіатуфу може
бути більш
доцільним,
виходячи з
вибору
пацієнта та рішення
лікаря. Для
таких
пацієнтів
рекомендована
доза
становить 5
мг на добу
приблизно в
однаковий
час. Дозу
можна зменшувати
до 2,5 мг на добу
з огляду на
індивідуальну
переносимість
препарату.
Доцільність
тривалого
щоденного
застосування
слід
періодично
переглядати.

Особливі
групи
пацієнтів

Чоловіки
літнього
віку. Корекція
дози не
потрібна.

Чоловіки,
які мають
ниркову
недостатність.
Корекція
дози не
потрібна для
пацієнтів із
легкою та
помірною
нирковою
недостатністю.
Для
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю
максимальна
рекомендована
доза
становить 10
мг при
застосуванні
таблеток
відповідного
дозування.

Чоловіки,
які мають
печінкову
недостатність

Рекомендована
доза
лікарського
засобу Сіатуф
становить 10
мг перед
передбачуваною
сексуальною
активністю,
незалежно
від вживання
їжі.

Клінічні
дані щодо
безпеки
застосування
лікарського
засобу
пацієнтам із
тяжкою печінковою
недостатністю
(клас С за
шкалою Чайлда
– П’ю)
обмежені; у
разі
призначення
лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики.
Немає даних
щодо застосування
Сіатуфу в
дозі вище 10 мг
пацієнтам із
печінковою
недостатністю.
Немає даних щодо
застосування
лікарського
засобу в дозі
2,5-5 мг 1 раз на
добу
пацієнтам із
печінковою
недостатністю,
тому у разі
призначення
лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
призначення
Сіатуфу в
дозі 2,5-5 мг 1 раз
на добу.

Чоловіки,
які мають
цукровий
діабет

Корекція
дози не
потрібна.

Діти

Препарат не
призначений
для
застосування
дітям.

Особливі
застереження
при
утилізації

Невикористаний
препарат або
відходи слід
утилізувати
відповідно
до діючих
нормативних
вимог.

Діти.

Препарат не
призначений
для
застосування
дітям (віком
до 18 років).

Передозування.

Симптоми.
При
одноразовому
застосуванні
здоровими
добровольцями
тадалафілу в
дозі до 500 мг і при
багаторазовому
застосуванні
тадалафілу
пацієнтами
до 100 мг на добу
побічні реакції
були
аналогічні
тим, що
спостерігалися
при
застосуванні
менших доз
лікарського
засобу.

Лікування.
У
разі
передозування,
якщо треба,
слід застосовувати
стандартну
симптоматичну
терапію. На
елімінацію
тадалафілу
гемодіаліз
впливав
неістотно.

Побічні
реакції.

Резюме
профілю
безпеки
лікарського
засобу

Побічні
реакції, які
найчастіше
спостерігалися
при
лікуванні
еректильної
дисфункції:
головний
біль,
диспепсія,
біль у спині,
міалгія,
частота
виникнення
яких зростала
зі
збільшенням
дози
тадалафілу.
Побічні реакції
були
короткотривалими,
від легких до
помірних.
Більшість
випадків
появи головного
болю при
щоденному
прийомі
тадалафілу в
дозах 2,5 мг, 5 мг
спостерігалася
протягом
перших 10–30 діб
після
початку
лікування.

Табличні
дані
побічних
реакцій

Нижченаведена
таблиця
містить дані
щодо побічних
реакцій зі
спонтанних
повідомлень
та
плацебо-контрольованих
клінічних досліджень
(включали в
цілому 8022
пацієнти, які
отримували
тадалафіл, та
4422 пацієнти,
які отримували
плацебо) із
застосування
тадалафілу
за потребою
та щоденного
застосування
для
лікування
еректильної
дисфункції і
щоденного
застосування
для лікування
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози.

Дуже
часто (≥1/10),
часто (≥1/100 та <1/10),
нечасто (≥1/1000 та
<1/100), рідко (≥1/10000 та
<1/1000), дуже рідко
(<1/10000), частота
невідома
(частота не
може бути
встановлена
виходячи з
наявних
даних).

Дуже
часто

Часто

Нечасто

Рідко

Частота
невідома

З боку
імунної
системи

Реакції підвищеної
чутливості

Ангіоневротичний
набряк2

З боку
нервової
системи

Головний
біль

Запаморочення

Порушення
мозкового
кровообігу1
(включаючи
геморагічні
явища),
втрата свідомості,
транзиторна
ішемічна
атака1,
мігрень2,
судоми2,
транзиторна
амнезія

З боку
органів
зору

Нечіткий
зір,
відчуття
болю в очах

Дефекти
поля зору,
набряк
повік,
кон’юнктивальна
гіперемія,
неартеріальна
передня оптична
ішемічна
нейропатія
(НАПІОН)2,
оклюзія вен
сітківки2

Центральна серозна хоріоретинопатія

З боку
органів
слуху та
рівноваги

Дзвін у
вухах

Раптова
втрата
слуху

З боку
серцевої
системи1

Тахікардія,
відчуття
серцебиття

Інфаркт
міокарда,
нестабільна
стенокардія2,
шлуночкова
аритмія2

З боку
судинної
системи

Припливи

Артеріальна
гіпотензія3,
артеріальна
гіпертензія

З боку
респіраторної
системи

Закладеність
носа

Диспное,
носова
кровотеча

З боку
травної
системи

Диспепсія

Абдомінальний
біль, нудота,
блювання,
гастроезофагеаль-ний
рефлюкс

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин

Висипання

Кропив’янка,
синдром Стівенса–Джонсона2,
ексфоліативний
дерматит2,
гіпергідроз

(надмірне потовиділення)

З боку
опорно-рухового
апарату,
сполучної та
кістково-м’язової
тканини

Біль у
спині,
міалгія,
біль у
кінцівках

З боку
нирок та
сечовидільної
системи

Гематурія

З боку
репродуктивної
системи

Подовжена
ерекція

Пріапізм,
кровотеча
зі статевого
члена,
гемоспермія

Загальні
розлади та
стан у місці
введення

Біль у
грудях1,

периферичні
набряки,
слабкість

Набряк
обличчя2,
раптова
серцева
смерть1,2

1 Більшість
пацієнтів, у
яких
спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори ризику
з боку
серцево-судинної
системи.

2 Побічні
реакції,
про
які
повідомлялося
під час постмаркетингових
досліджень та які
не
спостерігалися
у ході плацебо-контрольованих
клінічних
досліджень.

3 Частіше
повідомлялося
у разі
застосування
тадалафілу
разом з
антигіпертензивними
засобами.

Окремі
побічні
реакції.
Повідомлялось
про трохи
вищу частоту
аномалій на
ЕКГ,
найчастіше –
про синусову
брадикардію,
у пацієнтів,
які
отримували
тадалафіл 1
раз на добу,
порівняно з
такою у пацієнтів,
які приймали
плацебо.
Більшість
цих змін на
ЕКГ не були
пов’язані з
проявом побічних
реакцій.

Особливі
групи
пацієнтів. Дані
клінічних
досліджень
щодо
застосування
тадалафілу
для
лікування
еректильної
дисфункції
пацієнтам
віком від 65
років обмежені.
У процесі
клінічних
досліджень під
час
застосування
тадалафілу
за потребою
для
лікування
еректильної
дисфункції діарея
частіше
виникала у
пацієнтів
віком від 65
років.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 4 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С у
недоступному
для дітей
місці.
Захищати від
вологи.

Упаковка. По 2
таблетки у
блістері, по 1
блістеру у
картонній
коробці; по 4
таблетки у
блістері, по 1
або по 2
блістери в
картонній
коробці
разом з
інструкцією
для
медичного
застосування.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

Ауробіндо
Фарма
Лімітед –
Юніт VII/Aurobindo Pharma Limited – Unit VII.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Спеціальна
економічна
зона, ТСІІК,
Плот № S1, Sy. № 411/Р, 425/Р,
434/Р, 435/Р та 458/Р,
Грін
Індастріал
Парк, Полепаллі
Віладж,
Джедчерла
Мандал,
Махабубнагар
Дістрікт,
Штат
Телангана, 509302,
Індія/Special Economic Zone, TSIIC, Plot No. S1, Sy.
Nos., 411/P, 425/P, 434/P, 435/P and 458/P, Green Industrial Park, Polepally
Village, Jedcherla Mandal, Mahabubnagar District, Telangana State, 509302,
India.