ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЕФФАХОП 600

Склад:

діюча
речовина: efavirenz;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою, містить
ефавіренцу 600 мг;

допоміжні
речовини:
лактози
моногідрат,
натрію
кроскармелоза,
гідроксипропілцелюлоза,
целюлоза
мікрокристалічна,
натрію
лаурилсульфат,
магнію
стеарат,
покриття Opadry Yellow
03B52055: гіпромелоза,
заліза оксид
жовтий (Е 172),
титану
діоксид (Е 171),
поліетиленгліколь.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: двоопуклі
таблетки
капсулоподібної
форми, вкриті
плівковою
оболонкою
жовтого кольору,
з надписом «ML 12» з
одного боку
та гладенькі
з іншого.

Фармакотерапевтична
група.

Противірусні
засоби для
системного
застосування.
Ненуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази.
Код АТХ
J05А G03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.
Ефавіренц
являє собою
ненуклеозидний
інгібітор
зворотної
транскриптази
ВІЛ-1. Ефавіренц
є
неконкурентним
інгібітором
ВІЛ-1 зворотної
транскриптази
та істотно не
інгібує ВІЛ-2
зворотну
транскриптазу
або клітинні
ДНК-полімерази
(α, β, γ або δ).

Електрофізіологія
серця.
Вплив
ефавіренцу
на інтервал QTc
оцінювали у
відкритому,
позитивному
та
плацебо-контрольованому
дослідженні
QT із
фіксованою
дозою,
послідовне, з
трьома періодами,
з трьома
курсами
лікування,
перехресним
дослідженням
QT за участю 58
здорових добровольців,
збагачених
на
поліморфізм
CYP2B6. Середнє
значення Cmax
ефавіренцу в
добровольців
із генотипом CYP2B6
*6/*6 після
прийому 600 мг
добової дози
протягом 14
днів у 2,25 раза
перевищувало
середнє
значення Cmax,
що
спостерігається
в добровольців
із генотипом CYP2B6
*1/*1. Зафіксовано
позитивний
зв’язок між
концентрацією
ефавіренцу
та
подовженням
інтервалу QTc.
Виходячи зі
співвідношення
концентрація-QTc,
середнє
подовження QTc
та його
верхня межа 90 %
довірчого
інтервалу
становлять 8,7
мс та 11,3 мс у
добровольців
із генотипом
CYP2B6 *6/*6 після
прийому
добової дози
600 мг протягом 14 днів
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Противірусна
дія. Вільна
концентрація
ефавіренцу,
необхідна
для 90-95 %
інгібування
дикого типу
або стійких
до
зидовудину
лабораторних
і клінічних
ізолятів in vitro, перебуває
в межах
діапазону
від 0,46 до 6,8 нм на лімфобластоїдних
клітинних
лініях, мононуклеарах
периферичної
крові й
культурах
макрофагів/моноцитів.

Стійкість.
Ефективність
ефавіренцу в
клітинній
культурі
проти
різновидів
вірусу із
заміщенням
амінокислот
у зворотній
транскриптазі
на позиціях 48,
108, 179, 181 або 236, а
також проти
різновидів
із
заміщенням
амінокислот
у протеазі
була
аналогічна
тій, що
спостерігалася
проти
вірусних
штамів
дикого типу.
Єдиними заміщеннями,  які
призвели до
появи найвищої
стійкості до
ефавіренцу в
клітинній
культурі, є
заміна
лейцину на
ізолейцин на
позиції 100 (L100I, з 17
до 22-кратної
стійкості) і
лізину на
аспарагін на
позиції 103 (ДО103N,
з 18 до 33-кратної
стійкості).
Втрата
сприйнятливості,
що перевищує
100-кратну,
спостерігалася
проти
різновидів
ВІЛ, що експресують
К103N у
доповнення
до інших
заміщень
амінокислот
у зворотній
транскриптазі.

К103N являє
собою
найбільш
часто
спостережуване
заміщення у
зворотній
транскриптазі
у вірусних
ізолятах,
отриманих
від пацієнтів,
у яких
відзначалася
істотна
зміна вірусного
навантаження
під час
клінічного дослідження
ефавіренцу в
комбінації з
індинавіром
або
зидовудином +
ламівудином.
Ця мутація
спостерігалася
в 90 % пацієнтів,
які отримували
ефавіренц
без
вираженої
вірусологічної
відповіді.
Також
спостерігалися
заміщення у
зворотній
транскриптазі
на позиціях 98,
100, 101, 108, 138, 188, 190 або 225, але
з більш
низькою
частотою й
часто тільки
в комбінації
з K103N. Модель
заміщення
амінокислот
у зворотній
транскриптазі,
пов’язана зі
стійкістю до
ефавіренцу,
не залежала
від інших
противірусних
препаратів, що
застосовувалися
у комбінації
з ефавіренцом.

Перехресна
резистентність.
Профілі
перехресної
резистентності
ефавіренцу,
невірапіну
та
делавірдину
на клітинних
культурах
показали, що
заміщення К103N
призводить
до втрати
сприйнятливості
до всіх трьох
ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази.
Два із трьох
досліджуваних
делавірдинстійких
клінічних ізолятів
мали
перехресну
резистентність
з
ефавіренцом
та містили
заміщення К103N.
Третій
ізолят, що
має
заміщення у
зворотній транскриптазі
на позиції  236, не
мав перехресної
резистентності
з ефавіренцом.

Вірусні
ізоляти,
виділені з
мононуклеарів
периферичної
крові
пацієнтів,
включених у
клінічне
дослідження
ефавіренцу, в
яких
спостерігалися
ознаки
неефективності
терапії
(стрибок
вірусного
навантаження),
були
досліджені
щодо
чутливості
до ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази.
Тринадцять
ізолятів, які
попередньо
характеризувалися
стійкістю до
ефавіренцу,
виявилися
також
стійкими до
невірапіну
та
делавірдину.
Виявилося, що
п'ять із цих
стійких до
ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази
ізолятів
містили
заміщення K103N
або заміщення
валіну на
ізолейцин у
позиції 108 (V108I) у
зворотній
транскриптазі.
Серед
протестованих
ізолятів
після
неефективної
терапії ефавіренцом
три ізоляти
залишилися
чутливими до
ефавіренцу
на клітинних
культурах, а також
мали
чутливість
до
невірапіну й
делавірдину.

Перехресна
резистентність
між ефавіренцом
та інгібіторами
протеази має
низьку
ймовірність
внаслідок
різних
ферментів-мішеней.
Перехресна
резистентність
між ефавіренцом
і NRTIs має також
низьку
ймовірність
внаслідок
різних
ділянок
зв'язування
на мішені та
різного
механізму
дії.

Фармакодинамічні
ефекти

Контрольованих
досліджень
застосування
ефавіренцу
хворим на
вираженій
стадії ВІЛ-інфекції,
а саме пацієнтам
із числом
CD4-клітин <50 в 1 мм3,
а також
пацієнтам,
які
отримували
терапію інгібіторами
протеази або
раніше
приймали
ненуклеозидні
інгібітори
зворотної транскриптази,
не
проводилося.

Досвід
клінічного застосування
в процесі
контрольованих
досліджень
комбінацій,
що включають
диданозин
або
зальцитабін,
обмежений.

Два
контрольовані
дослідження
(006 і ACTG 364) тривалістю
приблизно 1
рік, під час
яких
ефавіренц
застосовували
в комбінації
з нуклеозидними
інгібіторами
зворотної
транскриптази
та/або
інгібіторами
протеази,
продемонстрували
зниження
вірусного
навантаження
нижче межі
кількісного аналізу
та
збільшення
числа CD4
лімфоцитів після
початкової
антиретровірусної
терапії й у
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів,
які раніше
приймали
нуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази.
Дослідження
020 виявило
аналогічний
ефект у  пацієнтів,
які раніше
приймали
нуклеозидні інгібітори
зворотної
транскриптази,
через 24 тижні.
У цих
дослідженнях  доза
ефавіренцу
становила  600 мг  1 раз на
добу; доза
індинавіру
становила 1000
мг кожні 8
годин при
застосуванні
в комбінації
з
ефавіренцом
і 800 мг кожні 8
годин при
застосуванні
без
ефавіренцу.
Доза
нелфінавіру
становила 750
мг 3 рази на добу.
У кожному із
цих
досліджень
застосовували
стандартні
дози
нуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази
кожні 12 годин.

Діти. На
сьогодні
проводиться
неконтрольоване
дослідження
ACTG 382, в якому
беруть
участь 57 дітей
у віці 3-16 років,
які раніше
приймали
нуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази.
Це
дослідження
визначає
фармакокінетику,
противірусну
активність і
безпеку ефавіренцу
в комбінації
з
нелфінавіром
(20-30 мг/кг 3 рази
на добу) та
одним або
більше нуклеозидним
інгібітором
зворотної
транскриптази.
Стартова
доза
ефавіренцу
була еквівалентна
600 мг
(розрахована
відповідно
до віку й
маси тіла).
Показник
відповіді на
терапію,
визначений
на підставі   NC = F
аналізу
відсотка
пацієнтів із
концентрацією
ВІЛ-РНК < 400
копій/мл у
плазмі крові
після 48
тижнів, становив
60 % (95 %, ДІ 47, 72) і 53 % (ДІ 40, 66)
на підставі
відсотка
пацієнтів із концентрацією
ВІЛ-РНК < 50
копій/мл у
плазмі крові.
Середнє
число CD4-клітин
збільшилося
на 63±34,5
клітин/мм3
порівняно з
вихідним
рівнем.
Тривалість відповіді
на терапію у
дітей була
аналогічною
відповіді у
дорослих
пацієнтів.

Фармакокінетика.

Абсорбція. У
неінфікованих
добровольців
пікова концентрація
ефавіренцу в
плазмі крові
l,6-9,1 мкМ досягалася
через 5 годин
після
одноразового
перорального
прийому
препарату в
дозі від 100 мг
до 1600 мг. Пов’язане
із прийомом
препарату
збільшення максимальної
концентрації
(Сmах) і площі
під кривою
«концентрація-час»
(AUC)
відзначалося
при
дозуванні до
1600 мг; пропорційної
залежності
ступеня
збільшення
від дози не
спостерігалося:
результат
виявився
меншим, тому
можна
припустити,
що при вищих
дозах
всмоктування
зменшується.
Час
досягнення
пікових концентрацій
у плазмі
крові (3-5 годин)
не змінився
після
багаторазового
прийому
препарату, і
стійкі
концентрації
в плазмі
крові
досягалися
через 6-7 днів.

У
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів у
період стійкого
стану
фармакокінетики
середні показники
Cmax, Cmin і AUC
мали лінійну
залежність
від добових
дозувань 200 мг,
400 мг і 600 мг. У 35 пацієнтів,
які
отримували  ефавіренц  у  дозі  600 мг 1 раз
на добу,
стійка Cmax
становила 12,9 ±
3,7 мкМ (29 %)
[середнє±стандартне
відхилення (%
коефіцієнт
мінливості (CV))],
стійка Cmin
становила 5,6±3,2
мкМ (57 %), а AUC становила
184±73 мкМ/годину
(40 %).

Вплив
продуктів
харчування. AUC і Cmax
після разового
прийому
ефавіренцу в
дозі 600 мг у
таблетках, вкритих
плівковою
оболонкою,
збільшилися
в
неінфікованих
добровольців
на 28 % (90 % ДІ: 22-33 %) і 79 % (90 %
ДІ: 58-102 %)
відповідно,
коли
таблетки
приймалися
разом з їжею
з високим
вмістом
жирів порівняно
із прийомом
таблеток
натще.

Розподіл.
Ефавіренц
має високу
здатність зв’язуватися
з білками
плазми крові,
особливо з
альбуміном
(приблизно 99,5-99,75 %).
У ВІЛ-інфікованих
пацієнтів (N=9),
які
одержували ефавіренц
у дозі від 200 до
600 мг 1 раз на
добу протягом
щонайменше
одного
місяця,
показники концентрації
в
спинномозковій
рідині мали
значення від
0,26 до 1,19 % (у середньому
0,69 %)
відповідної
концентрації
в плазмі
крові. Цей
показник
приблизно в 3 рази
перевищує
концентрацію
не зв’язаних
з білками
(вільних)
фракцій
ефавіренцу в плазмі
крові.

Біотрансформація. У
дослідженнях
за участю
пацієнтів та
дослідженнях
in vitro з
використанням
мікросом
печінки
людини зафіксовано,
що ефавіренц
перетворюється
в гідроксильовані
похідні,  що
утворилися з
гідроксильованих
метаболітів
переважно за участю
системи
цитохрому Р450
з подальшою
глюкуронізацією.
Ці
метаболіти є
неактивними
відносно
ВІЛ-1. На
підставі
досліджень in
vitro було
зроблено
припущення
про те, що CYP3А4 і
CYP2В6 є основними
ізоферментами,
відповідальними
за
метаболізм
ефавіренцу, і
що він інгібує
ізоферменти 2С9, 2С19 і
3А4 системи
цитохрому Р450. У процесі
досліджень in
vitro ефавіренц
не інгібував
CYP2Е1 та
інгібував
СYР206 і CYP1А2
тільки при
концентраціях,
що набагато перевищували
концентрації,
які досягаються
в клінічних
умовах.

Метаболізм
ефавіренцу в
плазмі крові
може зрости у
пацієнтів,
гомозиготних
за G516Т варіантом
ізоферменту
CYP2В6. Клінічне
значення
цього ефекту
невідоме;
принаймні не
виключено
потенційне
збільшення
частоти й тяжкості
небажаних
явищ,
пов'язаних із
прийомом
ефавіренцу.

Було
виявлено, що
ефавіренц
індукує CYP3A4 і CYP2B6,
а отже,
призводить
до індукції
його власного
метаболізму, що
може бути
клінічно
значущим для
деяких пацієнтів.
У
неінфікованих
добровольців
при багаторазовому
прийомі 200-400 мг
на добу
протягом 10 днів
спостерігався
менший
ступінь
кумуляції
препарату,
ніж
передбачалося
(на 22-42 % нижчий), і
більш
короткий
граничний
період напіввиведення
– 40-55 годин
(період
напіввиведення
одноразової
дози
становить 52-76
годин). Також
показано, що
ефавіренц
індукує UGT1A1.
Експозиція
ралтегравіру
(субстрат UGT1A1)
знижується у
разі
застосування
ефавіренцу (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Хоча дані in vitro
свідчать про
те, що
ефавіренц
інгібує CYP2C9 і CYP2C19, є
суперечливі
повідомлення
про збільшення
та зниження
експозиції
субстратів
цих ферментів
при
одночасному
застосуванні
з
ефавіренцом in vivo.
Чистий ефект
спільного
введення не
ясний.

Виведення.
Ефавіренц
має відносно
великий
граничний
період
напіввиведення,
що становить
52 години
після застосування
одноразової
дози й 40-55 годин
після застосування
багаторазових
доз. У сечі
виявляється
приблизно 14-34 %
міченої
ізотопом
дози
ефавіренцу і
менше 1 % дози
ефавіренцу
виділяється
із сечею в незміненому
стані.

Печінкова
недостатність. Тільки
в одного
пацієнта із
тяжким
порушенням
функції
печінки
(стадія C за
шкалою Чайлда-П’ю)
відзначався
більший у 2
рази період
напіввиведення,
що свідчить
про
можливість
набагато
більшого
ступеня
кумуляції. Дослідження
багаторазових
доз не виявило
суттєвого
впливу на
фармакокінетику
ефавіренцу в
пацієнтів із
печінковою
недостатністю
легкого
ступеня (клас
А за
Чайлдом-П’ю)
порівняно з
контрольною
групою. Було
недостатньо
даних, щоб
визначити, чи
помірне або
тяжке
порушення
функції
печінки (клас
B або C за
Чайлдом-П’ю)
впливає на
фармакокінетику
ефавіренцу.

Фармакокінетика
у дітей. Фармакокінетичні
параметри
ефавіренцу в
рівноважному
стані у дітей
були
передбачені
за допомогою
популяційної
фармакокінетичної
моделі та
підсумовані
в таблиці 1 за
діапазоном
маси тіла,
які відповідають
рекомендованим
дозам.

Таблиця
1

Прогнозована
стаціонарна
фармакокінетика
ефавіренцу у
ВІЛ-інфікованих
дітей

Маса
тіла

(кг)

Дозування

(мг)

Середнє
значення AUC(0-24) (мкм•год)

Середнє
значення Cmax (мкг/мл)

Середнє
значення Cmin (мкг/мл)

3,5-5

100

220,52

5,81

2,43

5-7,5

150

262,65

7,07

2,71

7,5-10

200

284,28

7,75

2,87

10-15

200

238,14

6,54

2,32

15-20

250

233,98

6,47

2,3

20-25

300

257,56

7,04

2,55

25-32,5

350

262,37

7,12

2,68

32,5-40

400

259,79

6,96

2,69

> 40

600

254,78

6,57

2,82

Стать,
расова
приналежність
та вік. У
чоловіків і
жінок, а
також у
пацієнтів різної
расової
приналежності
спостерігалась
подібна
фармакокінетика
ефавіренцу. Є
обмежені
дані про те,
що уродженці
країн Азії й
Тихоокеанських
островів
можуть мати
підвищену
сприйнятливість
до ефавіренцу,
однак
будь-якої
зниженої
переносимости
ефавіренцу в
таких
пацієнтів не
спостерігалося.
У пацієнтів
літнього
віку фармакокінетичні
дослідження
не
проводилися.

Клінічні
характеристики.

Показання.

У складі
комбінованої
противірусної
терапії для
лікування
захворювань,
спричинених
вірусом
імунодефіциту
людини-1 (ВІЛ-1), у
дорослих і дітей
з масою тіла
більше 40 кг.

Протипоказання.

–   Підвищена
чутливість
до активної
речовини або до
інших
компонентів,
які входять
до складу препарату.

–    Тяжкі
порушення
функції
печінки
(стадія C за
шкалою Чайлда-П’ю).

– Одночасний
прийом з
терфенадином,
астемізолом,
цизапридом,
мідазоламом,
триазоламом,
пімозидом,
бепридилом
або
алкалоїдами ріжків
(наприклад, з
ерготаміном,
дигідроерготаміном,
ергоновіном
і
метилергоновіном),
оскільки
конкурування
ефавіренцу
за CYP3A4 може
призвести до пригнічення
метаболізму
цих
препаратів і
появи
передумов
для
виникнення
серйозних
і/або
загрозливих
для життя
небажаних явищ
(таких як
серцеві
аритмії,
тривалий седативний
ефект або
пригнічення
дихання). Одночасний
прийом із
препаратами
рослинного
походження,
що містять
звіробій (Hypericum perforatum), через
можливе
зниження концентрації
у плазмі
крові і
зменшення
клінічної
ефективності
ефавіренцу.

Одночасне
застосування
з елбасвіром
(EBR) та гразопревіром
(GZR) через
потенційне
зниження
концентрації
у плазмі
крові EBR та GZR.

Препарат
протипоказаний
пацієнтам із:

‒ випадками
раптового
летального
наслідку або
вродженим
подовженням
інтервалу QTc на
електрокардіограмі
або будь-яким
іншим клінічним
станом,
відомим як
подовження інтервалу
QTc, у сімейному
анамнезі;

‒ симптоматичною
серцевою
аритмією або
клінічно
значущою
брадикардією,
або застійною
серцевою
недостатністю,
що супроводжується
зменшенням
викиду крові
лівим шлуночком,
в анамнезі;

‒ тяжким
порушенням
електролітного
балансу,
наприклад
гіпокаліємією
або
гіпомагніємією.

Одночасний
прийом із
препаратами,
що
подовжують
інтервал QTc, такими
як
антиаритмічні
препарати
класів IA та III,
нейролептики,
антидепресанти,
деякі антибіотики
(макроліди,
фторхінолони,
імідазолові
та
триазольні
протигрибкові
засоби),
деякі
антигістамінні
препарати
(терфенадин,
астемізол),
цизаприд,
флекаїнід,
деякі протималярійні
засоби,
метадон.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Ефавіренц
є in vivo індуктором
CYP3A4, CYP2B6 та UGT1A1. При
одночасному
застосуванні
ефавіренцу з
іншими
препаратами,
які є
субстратами
для цих
ензимів, може
спостерігатися
зниження
їхніх
концентрацій
у плазмі
крові. Ефавіренц
in vitro є
також
інгібітором
CYP3A4. Теоретично
ефавіренц
може
початково
підвищити
вплив на
субстрати
цитохрому CYP3A4,
тому слід
контролювати
субстрати з
вузьким
терапевтичним
індексом
(див. розділ
«Протипоказання»).

Ефавіренц
може бути
індуктором
CYP2С19 та CYP2С9, однак
інгібування
спостерігалося
in vitro та
загальний
ефект
сумісного
застосування
із
субстратами
цих ензимів
не
визначений.

Дія
ефавіренцу
може
підвищитися
з одночасним
застосуванням
препаратів
(наприклад,
ритонавіру)
або з їжею
(наприклад,
із
грейпфрутовим
соком), які
інгібують
активність CYP3A4
або CYP2B6. Речовини
або рослинні
препарати
(наприклад, екстракт
гінкго
білоби та
звіробій
звичайний),
що індукують
ці ензими,
можуть
призвести до зменшення
концентрації
ефавіренцу в
плазмі крові.
Одночасне
застосування
ефавіренцу
зі звіробоєм
звичайним
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).
Одночасне
застосування
ефавіренцу з
екстрактом гінкго
білоби не
рекомендується
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Препарати,
що
подовжують
інтервал QT

Ефавіренц
протипоказаний
при
одночасному
застосуванні
препаратів
(вони можуть
викликати подовжений
інтервал QTc і Torsade de
Pointes:
антиаритмічні
засоби
класів IA і III,
нейролептики
й
антидепресанти,
деякі
антибіотики,
включаючи
деякі агенти
наступних
класів: макроліди,
фторхінолони,
імідазолові
і тріазольні
протигрибкові
засоби, деякі
неседативні
антигістамінні
засоби
(терфенадин,
астемізол),
цизаприд,
флекаїнід,
деякі протималярійні
засоби та
метадон
(див. розділ «Протипоказання»).

Педіатрична
популяція

Дослідження
взаємодії
проводилися
тільки у
дорослих.

Протипоказання
до сумісного
застосування

Ефавіренц
не слід
застосовувати
одночасно з
терфенадином,
астемізолом,
цизапридом,
мідазоламом,
тріазоламом,
пімозидом,
бепридилом
або
алкалоїдами
ріжків
(наприклад, з ерготаміном,
дигідроерготаміном,
ергоновіном
та
метилергоновіном),
тому що
інгібування
їх
метаболізму
може
призвести до
серйозних,
небезпечних
для життя
наслідків (див. розділ «Протипоказання»).

Елбасвір/гразопревір

Одночасне
застосування
ефавіренцу з
елбасвіром/гразопревіром
протипоказане,
оскільки це
може
призвести до
втрати вірусологічної
відповіді на
елбасвір/гразопревір.
Ця втрата
пояснюється
значним зниженням
концентрації
елбасвіру і
гразопревіру
у плазмі
крові,
спричиненої
індукцією CYP3A4
(див. розділ «Протипоказання»).

Звіробій (St.John’s wort) – (Hypericum
perforatum)

Cупутнє
застосування
ефавіренцу
та звіробою
або
препаратів,
які містять звіробій,
протипоказане.
Можливе зменшення
концентрації
ефавіренцу у
плазмі крові
при
одночасному
застосуванні
зі звіробоєм,
що повʼязано
з індукцією
метаболізуючих
ензимів
препарату
та/або
транспорту
протеїнів
звіробоєм.
Якщо пацієнт
уже приймає
звіробій,
застосування
його слід
припинити,
перевірити
рівень
вірусу та, по
можливості,
рівень
ефавіренцу.
Рівень ефавіренцу
може
збільшитись
після
припинення
застосування
звіробою та,
можливо, знадобиться
корекція
дози
ефавіренцу.
Індукуючий
ефект
звіробою
може продовжуватись
найменше 2
тижні після
припинення його
застосування.

Інші
взаємодії

Взаємодії
ефавіренцу
з
інгібіторами
протеази, з
іншими
антиретровірусними
агентами,
відмінними
від інгібіторів
протеази, та
іншими
неантиретровірусними
препаратами
наведено у
таблиці 2
(посилення
зазначено як
«»,
зменшення як
«¯», без
змін як ««»
та один раз
кожні 8 або 12
годин як «через
кожні 8 годин»
або «через
кожні 12
годин»). У
круглих
дужках наводяться
90-відсоткові
або
95-відсоткові
довірчі
інтервали,
якщо вони
були
визначені. Якщо
не вказано
інакше,
дослідження
проводились
за участю
здорових
добровольців.

Таблиця
2

Взаємодія
між
ефавіренцом
та іншими
лікарськими
засобами у
дорослих

Лікарський засіб
у межах
кожної
терапевтичної
групи (доза)

Вплив на
концентрацію
препарату.

Середня
відносна
зміна AUC, Cmaх, Cmin
з довірчими
інтервалами
за їх
наявностіа
(механізм)

Рекомендація
щодо одночасного
застосування
з ефавіренцом

ПРОТИІНФЕКЦІЙНІ
ЗАСОБИ

Антиретровірусні
засоби

Інгібітори
протеази

Атазанавір/ритонавір/
ефавіренц

(400 мг 1 раз на
добу/ 100 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз на
добу,
усі препарати
вводились під
час їди)

Атазанавір
(після їди):

AUC: « (від ¯9 до 10)

Cmaх: 17 %* (від 8 до 27)

Cmin: ¯42 %* (від ¯31 до ¯51)

Ефавіренц не
рекомендується
застосовувати
разом з атазанавіром/ритонавіром.
Якщо
атазанавір
потрібно
застосовувати
разом із
ненуклеозидним
інгібітором
зворотної
транскриптази,
то в
комбінації
з ефавіренцом
рекомендується
збільшити
дозу як атазанавіру,
так і
ритонавіру
відповідно
до 400 мг і 200 мг, і при
цьому
потрібно
забезпечити
ретельний
клінічний
контроль.

Атазанавір/ритонавір/
ефавіренц

(400 мг 1
раз на добу/ 200 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1
раз на добу,
усі препарати
вводились
під час їди)

Атазанавір
(після їди):

AUC: « */** (від ¯10 до 26)

Cmaх: « */** (від ¯5 до 26)

Cmin: 12 %*/** (від ¯16 до ¯49)

(індукція CYP3A4).

* При
порівнянні
з
атазанавіром
300 мг/ритонавіром
100 мг 1 раз на
добу
ввечері без
ефавіренцу.
Це
зменшення Cmin
атазанавіру
може
негативно
впливати на
ефективність
атазанавіру.

**На підставі
результатів
попереднього
порівняння.

Дарунавір/ритонавір/
ефавіренц

(300 мг 2
рази на добу*/ 100 мг 2 рази на
добу/ 600 мг 1 раз на
добу)

*менше, ніж
рекомендовані
дози, схожі
результати
очікуються
при
рекомендованих
дозах.

Дарунавір:

AUC: ¯13 %

Cmaх: ¯31 %

Cmin: ¯15 %

(індукція CYP3A4).

Ефавіренц:

AUC: 21 %

Cmaх: 17 %

Cmin: 15 %

(інгібування
CYP3A4).

Ефавіренц у
комбінації
з
дарунавіром/ритонавіром

800/100 мг 1 раз на
добу може
призводити
до
субоптимальної
Cmin дарунавіру.
Якщо ефавіренц
потрібно
застосовувати
в
комбінації
з дарунавіром/ритонавіром,
то потрібно
використовувати
схему
дарунавір/ритонавір
600/100 мг 2 рази на
добу щодня.
Таку
комбінацію
потрібно використовувати
з
обережністю.

Фосампренавір/
ритонавір/ефавіренц
(700 мг 2 рази на
добу/ 100 мг 2
рази на добу/
600 мг 1 раз на
добу)

Клінічно
незначуща
фармакокінетична
взаємодія.

Корекція
дози не
потрібна.

Фосампренавір/
нелфінавір/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали

Корекція
дози не
потрібна.

Фосампренавір/
саквінавір/

ефавіренц

Взаємодію
не вивчали

Не
рекомендується,
оскільки
системна
дія обох
інгібіторів
протеази
значно
зменшується.

Індинавір/ефавіренц

(800 мг
через кожні 8
годин/ 200 мг 1 раз на
добу)

Індинавір:

AUC: ¯31 % (від ¯8 до 47)

Cmin: ¯40 % .

Схоже
зменшення
системної
дії
індинавіру
спостерігалось
при
введенні
індинавіру
в дозі 1000 мг
через кожні 8
годин разом
з ефавіренцом
по 600 мг
щодня.

(індукція CYP3A4).

Ефавіренц:

відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Клінічно
значуще
зниження
концентрації
індинавіру
не
спостерігалось,
проте потрібно
враховувати
ступінь
спостережуваної
фармакокінетичної
взаємодії
при вибиранні
схеми, до
складу якої
входить як
ефавіренц,
так і
індинавір.

При
введенні
ефавіренцу
разом із
індинавіром
або
індинавіром/
ритонавіром
корекція
дози не
потрібна.

Див. також
нижче дані
щодо
ритонавіру.

Індинавір/ритонавір/
ефавіренц

(800 мг 2
рази на добу/

100 мг 2
рази на добу/

600 мг 1
раз на добу)

Індинавір:

AUC: ¯25 % (від ¯16 до 32)b

Cmaх: ¯17 % (від ¯6 до 26)b

Cmin: ¯50 % (від ¯40 до ¯59)b

Ефавіренц:

відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Середньогеометрична
величина Cmin
для
індинавіру (0,33 мг/л) при
введенні
разом із
ритонавіром
та ефавіренцом
була вище,
ніж середня
попередня
величина Cmin
(0,15 мг/л)
при
введенні
одного
індинавіру
в дозі 800 мг через
кожні 8 годин.
У пацієнтів
з інфекцією
ВІЛ-1 (n = 6)
фармакокінетика
індинавіру
та ефавіренцу
загалом не
відрізнялась
від даних,
отриманих
для
неінфікованих
добровольців.

Лопінавір/ритонавір
у вигляді
капсул або
перорального
розчину
/ефавіренц.

Лопінавір/ритонавір
у вигляді
таблеток/
ефавіренц

(400/100 мг 2 рази на
добу/ 600 мг 1 раз на
добу)

(500/125 мг 2 рази на
добу/ 600 мг 1 раз на
добу)

Значне
зниження
системної
дії
лопінавіру.

Концентрація
лопінавіру:

¯30-40 %

Концентрація
лопінавіру:
подібна до
концентрації
лопінавіру/ритонавіру
у дозі 400/100 мг 2 рази на
добу без
ефавіренцу.

При
сполученому
застосуванні
ефавіренцу
потрібно
збільшувати
дози
лопінавіру/ритонавіру
у вигляді
капсул або
перорального
розчину на 33 % (4
капсули /~6,5 мл 2 рази на
добу
замість 3
капсул/5 мл 2 рази на
добу). Таке
лікування
потрібно
проводити з
обережністю,
оскільки
така
корекція дози
може бути
недостатньою
для деяких
пацієнтів.

При
введенні
разом з
ефавіренцом
у дозі 600 мг 1 раз
на добу дозу
лопінавіру/ритонавіру
у вигляді
таблеток
потрібно
збільшити
до 500/125 мг 2
рази на добу.

Див. також
нижче дані
щодо
ритонавіру.

Нелфінавір/ефавіренц

(750 мг
через кожні 8
годин/ 600 мг 1 раз на
добу)

Нелфінавір:

AUC: 20 % (від 8 до 34)

Cmaх: 21 % (від 10 до 33)

Така
комбінація
загалом
добре
переносилась.

Корекція
дози не
потрібна.

Ритонавір/ефавіренц

(500 мг 2
рази на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Ритонавір:

AUC вранці: 18 % (від 6 до 33)

AUC ввечері: «

Cmaх вранці: 24 % (від 12 до 38)

Cmaх ввечері: «

Cmin вранці: 42 % (від 9 до 86)b

Cmin ввечері: 24 % (від 3 до 50)b.

Ефавірензц:

AUC: 21 % (від 10 до 34)

Cmaх: 14 % (від 4 до 26)

Cmin: 25 % (від ¯7 до ¯46)b

(гальмування
CYP-опосередкованого
окиснювального
метаболізму).

При введенні
ефавіренцу
разом із
ритонавіром
у дозі 500 мг або 600 мг 2
рази на добу
ця
комбінація
погано
переносилась
(наприклад,
виникали
запаморочення,
нудота,
парестезія
та
збільшення
рівня
ферментів
печінки).

Достатні
дані про
переносимість
ефавіренцу
у
комбінації
з
ритонавіром
у низькій
дозі (100 мг 1-2 рази на
добу)
відсутні.

При
застосуванні
ефавіренцу
разом із
ритонавіром
у низькій
дозі
потрібно
враховувати
можливість
збільшення
частоти
побічних
явищ,
повʼязаних з
ефавіренцом,
через
можливу
фармакодинамічну
взаємодію.

Саквінавір/ритонавір
/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.

Було
отримано
недостатньо
даних, щоб
можна було
скласти
рекомендації
щодо дози. Застосовувати
ефавіренц у
комбінації
зі
саквінавіром
як єдиним
інгібітором
протеази не рекомендується.

Антагоніст
хемокінового
рецептора CCR5

Маравірок/ефавіренц
(100 мг 2
рази на добу/ 600 мг 1
раз на добу)

Маравірок:

AUC12: ¯45 % (від ¯38 до ¯51)

Cmaх: ¯51 % (від ¯37 до ¯62).

Концентрацію
ефавіренцу
не
визначали,
жодного ефекту
не
очікується.

Див.
інформацію щодо
лікарських
засобів, в
яких
міститься
маравірок.

Інгібітор
переносу
ланцюга
інтегразою

Ралтегравір/ефавіренц
(400 мг 1 раз на
добу/-)

Ралтегравір:

AUC: ¯36 %

C12: ¯21 %

Cmax: ¯36 % (індукція UGT1A1).

Корекція
дози
ралтегравіру
не потрібна.

Нуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази
та
ненуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази

Нуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази/
ефавіренц

Спеціальні
дослідження
для
ефавіренцу
у
комбінації
з
нуклеозидними
інгібіторами
зворотної
транскриптази
не проводились,
за винятком
ламівудину,
зидовудину
та
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату.
Клінічно
значущі взаємодії
не
очікуються,
оскільки
нуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази
метаболізуються
іншим
шляхом, ніж
ефавіренц, і
навряд чи
будуть
конкурувати
за однакові
метаболічні
ферменти та
шляхи
виведення з
організму.

Корекція
дози не
потрібна.

Ненуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази/
ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.

Оскільки
застосування
двох
ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази
виявилося
некорисним щодо
ефективності
та безпеки,
то не
рекомендується
вводити ефавіренц
разом з
іншим
ненуклеозидним
інгібітором
зворотної
транскриптази.

Противірусні
препарати
для
лікування
гепатиту С

Боцепревір/ефавіренц

(800 мг 3
рази на добу/ 600 мг 1
раз на добу)

Боцепревір:

AUC: «19 %*

Cmaх: «8 %

Cmin: ¯44 %.

Ефавіренц:

AUC: «20 %

Cmaх: «11 %

(індукція CYP3A –
ефект щодо
боцепревіру)

* 0-8 годин.

Відсутність
ефекту («) дорівнює
зменшенню
середньої
оцінки відношення
приблизно
на ≤ 20 % або
збільшенню
середньої
оцінки
відношення
приблизно
на ≤ 25 %.

Концентрація
боцепревіру
в плазмі зменшилася
після
застосування
з ефавіренцом.

Спостереження
зниження
концентрації
боцепревіру
в плазмі, що є
клінічним
наслідком
цього, не
було
оцінено
безпосередньо.

Телапревір/ефавіренц

(1,125 мг через
кожні 8 годин/ 600 мг 1
раз на добу)

Телапревір
(у
відношенні
до 750 мг через
кожні 8 годин):

AUC: ¯18% (¯8 - ¯27)

Cmaх: ¯14 % (¯3 - ¯24)

Cmin: ¯25 % (¯14 - ¯34).

Ефавіренц:

AUC: ¯18 % (¯10 - ¯26)

Cmaх: ¯24 % (¯15 - ¯32)

Cmin: ¯10% (¯1 - ¯19)

(CYP3A індукція
ефавіренцом).

Якщо
ефавіренц
та
телапревір
застосовують
разом,
телапревір
застосовується
по 1,125 мг
через кожні 8
годин.

Симепревір/ефавіренц

(150 мг 1
раз на добу/
600 мг 1 раз
на добу)

Симепревір

AUC: ↓71 % (↓67 - ↓74)

Cmax: ↓51 % (↓46 - ↓56)

Cmin: ↓91 % (↓88 - ↓92).

Ефавіренц:

AUC: ↔

Cmax: ↔

Cmin: ↔

Відсутність
ефекту («) дорівнює
зменшенню
середньої
оцінки відношення
приблизно
на ≤ 20 % або
збільшенню
середньої
оцінки
відношення
приблизно
на ≤ 25 %

(індукція
ензиму CYP3A4).

Одночасне введення
симепревіру
з ефавіренцом
призводить
до значного
підвищення
концентрації
симепревіру
в плазмі
крові, у зв’язку
з чим відбувається
індукція CYP3A
ефавіренцом,
яка може
призвести
до втрати
терапевтичного
ефекту
симепревіру.
Одночасне введення
симепревіру
з ефавіренцом
не
рекомендується.

Софосбувір/велпатасвір

↔софосбувір

↓велпатасвір

↔ефавіренц

Одночасне
введення
софосбувіру/
велпатасвіру
з ефавіренцом
призвело до
зниження
(приблизно
на 50 %)
системного
впливу
велпатасвіру.
Механізм
впливу на
велпатасвір
‒ це індукція
CYP3A і CYP2B6
ефавіренцом.
Не
рекомендується
одночасне
застосування
софосбувіру/
велпатасвіру
з ефавіренцом.
Для
отримання
додаткової
інформації
див. інформацію
про
застосування
софосбувіру/велпатасвіру.

Велпатасвір/софосбувір/
воксилапревір

↓велпатасвір

↓воксилапревір

Не
рекомендується
одночасне
застосування
велпатасвіру/
софосбувіру/воксилапревіру
з
ефавірензом,
оскільки
воно може
знижувати
концентрації
велпатасвіру
та воксилапревіру.
Для
отримання
додаткової
інформації
див. інформацію
про
застосування
для
велпатасвіру/софосбувіру/
воксилапревіру.

Інгібітори
протеази:

елбасвір/гразопревір

↓елбасвір

↓гразопревір

↔ефавіренц

Одночасне
застосування
ефавіренцу
з елбасвіром/гразопревіром
протипоказане,
оскільки це
може
призвести
до втрати
вірусологічної
відповіді
на елбасвір/гразопревір.
Ця втрата
пояснюється
значним
зниженням
концентрації
елбасвіру і
гразопревіру
у плазмі
крові,
спричиненої
індукцією CYP3A4.
Для
отримання
додаткової
інформації
див. інформацію
про
застосування
елбасвіру/гразопревіру.

Глекапревір/пібрентасвір

↓глекапревір

↓пібрентасвір

Супутнє
введення
глекапревіру/
пібрентасвіру
з ефавіренцом
може значно
зменшити
плазмові
концентрації
глекапревіру
і
пібрентасвіру,
що призводить
до зниження
терапевтичного
ефекту. Не
рекомендується
одночасне
застосування
глекапревіру/

пібрентасвіру
з ефавіренцом.
Для
отримання
додаткової
інформації
зверніться
до
інформації
про
застосування
комбінації
глекапревір/пібрентасвір.

Антибіотики

Азитроміцин/ефавіренц
(600 мг 1
раз на добу/ 400 мг 1 раз
на добу)

Відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Корекція
дози не
потрібна.

Кларитроміцин/
ефавіренц

(500 мг
через кожні 12
годин/ 400 мг 1 раз на
добу)

Кларитроміцин:

AUC: ¯39 % (від ¯30 до ¯46)

Cmaх: ¯26 % (від ¯15 до ¯35).

14-гідроксиметаболіт
кларитроміцину:

AUC: 34 % (від 18 до 53)

Cmaх: 49 % (від 32 до 69).

Ефавіренц:

AUC: «

Cmaх: 11 % (від 3 до 19)

(індукція CYP3A4).

Висипання
виникали у 46 %
неінфікованих
добровольців,
які
отримували ефавіренц
і
кларитроміцин.

Клінічне
значення
цих змін
концентрації
кларитроміцину
в плазмі крові   невідоме.
Замість
кларитроміцину
можна
застосовувати
інший
препарат
(наприклад,
азитроміцин).
Коректувати
дозу ефавіренцу
не потрібно.

Інші
макролідні
антибіотики
(наприклад,
еритроміцин)/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.

Через
відсутність
даних не
можна
скласти рекомендації
щодо дози.

Антимікобактеріальні
засоби

Рифабутин/ефавіренц

(300 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Рифабутин:

AUC: ¯38 % (від ¯28 до ¯47)

Cmaх: ¯32 % (від ¯15 до ¯46)

Cmin: ¯45 % (від ¯31 до ¯56).

Ефавіренц:

AUC: «

Cmaх: «

Cmin: ¯12 % (від ¯24 до 1)

(індукція CYP3A4).

Добову дозу
рифабутину
при
введенні
разом з ефавіренцом
потрібно
збільшити
на 50 %.

При
введенні
рифабутину 2 -3
рази на тиждень
у
комбінації
з ефавіренцом
можна
подвоїти
дозу
рифабутину
у схемі лікування.

Клінічний
ефект від
такої
корекції
дози не був
належним
чином
оцінений.
Під час коригування
дози слід
враховувати
індивідуальну
переносимість
та
вірусологічну
відповідь.

Рифампіцин/ефавіренц
(600 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Ефавіренц:

AUC: ¯26 % (від ¯15 до ¯36)

Cmax: ¯20 % (від ¯11 до ¯28)

Cmin: ¯32 % (від ¯15 до ¯46)

(індукція CYP3A4 і
CYP2B6).

У пацієнтів
з масою тіла 50 кг і
більше
збільшення добової
дози ефавіренцу
до 800 мг
при його
застосуванні
разом із
рифампіцином
може
забезпечувати
таку саму
системну
дію, як і
добова доза 600 мг без
супутнього
введення
рифампіцину.
Клінічний
ефект такої
корекції
дози детально
не
оцінювали.
При
корекції
дози потрібно
враховувати
індивідуальну
переносимість
та
вірусологічну
реакцію.
Коректувати
дозу
рифампіцину
не потрібно.

Протигрибкові
засоби

Ітраконазол
/ефавіренц (200
через кожні 12
годин/ 600 мг 1 раз на
добу)

Ітраконазол:

AUC: ¯39 % (від ¯21 до ¯53)

Cmax: ¯37 % (від ¯20 до ¯51)

Cmin: ¯44 % (від ¯27 до ¯58)

(зменшення
концентрації
ітраконазолу:
індукція CYP3A4).

Гідроксіітраконазол:

AUC: ¯37 % (від ¯14 до ¯55)

Cmax: ¯35 % (від ¯12 до ¯52)

Cmin: ¯43 % (від ¯18 до ¯60).

Ефавіренц:

відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
зміни.

Оскільки не
можна
скласти
рекомендацій  щодо дози
ітраконазолу,
то потрібно
розглянути
можливість
застосування
іншого
протигрибкового
засобу.

Посаконазол/ефавіренц

(--/400 мг 1
раз на добу)

Посаконазол:

AUC: ¯50 %

Cmax: ¯45 %

(індукція UDP-g).

Потрібно
уникати
супутнього
застосування
посаконазолу
та ефавіренцу,
якщо тільки
переваги
для
пацієнта не
переважують
ризик.

Вориконазол/ефавіренц
(200 мг 2
рази на добу/ 400 мг 1 раз
на добу)

Вориконазол/ефавіренц

(400 мг 2
рази на добу/ 300 мг 1 раз
на добу)

Вориконазол:

AUC: ¯77 %

Cmax: ¯61 %.

Ефавіренц:

AUC: 44 %

Cmax: 38 %.

Вориконазол:

AUC: ¯7 % (від ¯23 до 13)*

Cmax: 23 % (від ¯1 до 53)*.

Ефавіренц:

AUC: 17% (від 6 до 29)**

Cmax: «**.

* Порівняно
із
застосуванням
одного ефавіренцу
в дозі 200 мг 2 рази на добу.

** Порівняно
із
застосуванням
одного ефавіренцу
в дозі 600 мг 2 рази на
добу

(конкурентне
гальмування
окиснювального
метаболізму).

Коли ефавіренц
застосовують
разом із
вориконазолом,
підтримуючу
дозу вориконазолу
потрібно
збільшити
до 400 мг 2 рази на
добу, а дозу ефавіренцу
зменшити на 50 %, тобто
до 300 мг 1 раз
на добу.
Після
припинення
лікування
вориконазолом
потрібно відновити
початкову
дозу ефавіренцу.

Флуконазол/ефавіренц

(200 мг 1
раз на добу/ 400 мг 1 раз
на добу)

Відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Корекція
дози не
потрібна.

Кетоконазол
та інший
імідазоловий
протигрибковий
засіб

Взаємодію
не вивчали.

Через
відсутність
даних не
можна
скласти рекомендації
щодо дози.

Протималярійні
засоби

Артеметер/лумефантрин/
ефавіренц

(таблетки по
20/120 мг,
6 разів по 4
таблетки
кожні 3 дні/

600 мг 1
раз на добу)

Артеметер:

AUC: ¯51 %

Cmax: ¯21 %.

Дигідроартемізинін:

AUC: ¯46 %

Cmax: ¯38 %.

Лумефантрин:

AUC: ¯21 %

Cmax: «.

Ефавіренц:

AUC: 17 %

Cmax: «

(індукція CYP3A4).

Зниження
концентрації
артеметеру, дигідроартемізиніну,
лумефантрину
може
призвести
до зменшення
антималярійної
ефективності.
Рекомендується
контролювати
одночасне
застосування
ефавіренцу
та
артеметеру/лумефантрину
у таблетках.

Атоваквон і прогуанілу
гідрохлорид/ефавіренц

(250/100 мг
одноразово/ 600 мг 1 раз
на добу)

Атоваквон:

AUC: ¯75 % (від ¯ 62 до ¯84)

Сmax: ¯44 % (від ¯ 20 до ¯61).

Прогуаніл:

AUC: ¯43 % (від ¯7 до ¯65)

Сmax: «

У разі
можливості
потрібно
уникати
супутнього
застосування
атоваквону
та
прогуанілу
разом з ефавіренцом.

АНТИГЕЛЬМІНТНІ
ЗАСОБИ

Празиквантел/ефавіренц
(разова доза)

Празиквантел:

AUC: ¯77 %

Одночасне
застосування
з ефавіренцом
не
рекомендується
через
значне
зниження
концентрації
празиквантелу
в плазмі крові,
що може
призвести
до
неефективності
лікування
через
посилення
метаболізму
ефавіренцу
в печінці. У
разі
необхідності
комбінації
можна
розглянути
можливість
збільшення
дози
празиквантелу.

Антацидні
засоби

Антацид
гідроокис
алюмінію –
гідроокис
магнію –
симетикон/ ефавіренц

(30 мл
одноразово/
400 мг одноразово).

Фамотидин/ефавіренц
(40 мг
одноразово/ 400 мг одноразово)

Ані
гідроокис
алюмінію/гідроокис
магнію, ані
фамотидин
не змінює
абсорбцію ефавіренцу.

Супутнє
введення ефавіренцу
з
лікарськими
засобами,
які
змінюють рН
у шлунку, не
повинно
впливати на
абсорбцію ефавіренцу.

Заспокійливі
засоби

Лоразепам/ефавіренц

(2 мг
одноразово/

600 мг 1
раз на добу)

Лоразепам:

AUC: 7 % (від 1 до 14)

Cmax: 16 % (від 2 до 32).

Ці зміни не
вважаються
клінічно
значущими.

Для
будь-якого
лікарського
засобу
корекція
дози не
потрібна.

АНТИКОАГУЛЯНТИ

Варфарин/ефавіренц.

Аценокумарол/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.
Ефавіренц
може
збільшувати
або
зменшувати
концентрацію
у плазмі
крові та
ефекти
варфарину
або
аценокоумаролу.

Може
знадобитись
корекція
дози
варфарину
або
аценокоумаролу.

Протисудомні
засоби

Карбамазепін/ефавіренц

(400 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Карбамазепін:

AUC: ¯27 % (від ¯20 до ¯33)

Сmax: ¯20 % (від ¯15 до ¯ 24)

Cmin: ¯35 % (від ¯24 до ¯ 44).

Ефавіренц:

AUC: ¯36 % (від ¯32 до ¯40)

Сmax: ¯21 % (від ¯15 до ¯ 26)

Cmin: ¯47 % (від ¯41 до ¯ 53)

(зменшення
концентрації
карбамазепіну:
індукція CYP3A4; зменшення
концентрації
ефавіренцу:
індукція CYP3A4 і
CYP2B6).

Величини
AUC, Cmax і Cmin для
активного
епоксидного
метаболіту
карбамазепіну
при
рівноважному
стані залишались
незмінними.
Ефекти при
супутньому
введенні
вищих доз
ефавіренцу
або
карбамазепіну
не вивчали.

Не можна
скласти
рекомендації
щодо дози. Потрібно
розглянути
можливість
застосування
іншого
протисудомного
засобу.

Потрібно
періодично
визначати
концентрацію
карбамазепіну
в плазмі
крові.

Фенітоїн,
фенобарбітал
та інші
протисудомні
засоби, які є
субстратами
для
ізоферментів
системи CYP450

Взаємодію
не вивчали.
При
супутньому застосуванні
ефавіренцу
може
зменшуватись
або
збільшуватись
концентрація
в плазмі
крові
фенітоїну,
фенобарбіталу
та інших
протисудомних
засобів, які
є
субстратами
для ізоферментів
системи CYP450.

При
супутньому
введенні
ефавіренцу
з
протисудомним
засобом,
який є
субстратом
для
ізоферментів
системи CYP450,
потрібно періодично
визначати
концентрацію
протисудомного
засобу.

Вальпроєва
кислота/ефавіренц

(250 мг 2
рази на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Відсутність
клінічно
значущого
впливу на
фармакокінетику
ефавіренцу.
Обмежені
дані
свідчать
про
відсутність
клінічно
значущого
впливу на
фармакокінетику
вальпроєвої
кислоти.

Корекція
дози
ефавіренцу
не потрібна.
За
пацієнтами
потрібно
провести
спостереження
для
контролю нападів.

Вігабатрин/ефавіренц.
Габапентин/ефавіренц.

Взаємодію
не вивчали.
Клінічно
значуща взаємодія
є
малоймовірною,
оскільки
вігабатрин
і
габапентин
виводяться
із сечею
виключно у
незміненій
формі і
навряд чи
вони будуть
конкурувати
з ефавіренцом
за
метаболічні
ферменти і
шляхи
виведення.

Корекція
дози не
потрібна.

АНТИДЕПРЕСАНТИ

Селективні
інгібітори
зворотного захоплення
серотоніну

Сертралін/ефавіренц
(50 мг 1 раз на
добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Сертралін:

AUC: ¯39 % (від ¯27 до ¯50)

Сmax: ¯29 % (від ¯15 до ¯40)

Cmin: ¯46 % (від ¯31 до ¯58).

Ефавіренц:

AUC: «

Сmax: 11 % (від ¯6 до ¯16)

Cmin: «

(індукція CYP3A4).

Збільшувати  дозу
сертраліну
потрібно залежно
від
клінічної
реакції. Для
ефавіренцу
корекція
дози не
потрібна.

Пароксетин/ефавіренц
(20 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Корекція
дози не
потрібна.

Флуоксетин/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.
Оскільки
флуоксетин
має такий
самий
метаболічний
профіль, як і
пароксетин,
тобто
чинить
сильний
інгібіторний
вплив на CYP2D6, то
для
флуоксетину
можна очікувати
таку саму
відсутність
взаємодії.

Корекція
дози не
потрібна.

Норепінефрин
та
інгібітори зворотного
захоплення
дофаміну

Бупропіон/ефавіренц
[150 мг
одноразово
(затримане
вивільнення)/
600 мг 1
раз на добу]

Бупропіон:

AUC: ¯55 % (від ¯48 до ¯62)

Сmax: ¯34 % (від ¯21 до ¯47).

Гідроксибупропіон:

AUC: «

Сmax: 50 % (від 20 до 80)

(індукція CYP2B6).

Збільшувати
дози
бупропіону
потрібно залежно
від
клінічної
реакції, але
не потрібно
перевищувати
максимальну
рекомендовану
дозу бупропіону.
Корекція
дози ефавіренцу
не потрібна.

АНТИГІСТАМІННІ
ЗАСОБИ

Цетиризин/ефавіренц
(10 мг
одноразово/
600 мг 1 раз на
добу)

Цетиризин:

AUC: «

Cmax: ¯24 % (від ¯18 до ¯30).

Ці зміни не
вважаються
клінічно
значущими.

Ефавіренц:

відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Корекція
дози не
потрібна.

СЕРЦЕВО-СУДИННІ
ЗАСОБИ

Блокатори
кальцієвих
каналів

Дилтіазем/ефавіренц

(240 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз на добу)

Дилтіазем:

AUC: ¯69 % (від ¯55 до ¯79)

Сmax: ¯60 % (від ¯50 до ¯68)

Cmin: ¯63 % (від ¯44 до ¯75).

Дезацетилдилтіазем:

AUC: ¯75 % (від ¯59 до ¯84)

Сmax: ¯64 % (від ¯57 до ¯69)

Cmin: ¯62 % (від ¯44 до ¯75).

N-монодезметилдилтіазем:

AUC: ¯37 % (від ¯17 до ¯52)

Сmax: ¯28 % (від ¯7 до ¯44)

Cmin: ¯37 % (від ¯17 до ¯52).

Ефавіренц:

AUC: 11 % (від 5 до 18)

Сmax: 16 % (від 6 до 26)

Cmin: 13 % (від 1 до 26)

(індукція CYP3A4).

Збільшення
фармакокінетичних
параметрів
ефавіренцу
не
вважається
клінічно
значущим.

Корекцію
дози
дилтіазему
потрібно
проводити залежно
від
клінічної
реакції.

Корекція
дози ефавіренцу
не потрібна.

Верапаміл,
фелодипін,
ніфедипін і
нікардипін

Взаємодію
не вивчали.
При
супутньому
введенні
ефавіренцу
з
блокатором
кальцієвих
каналів,
який є субстратом
для
ферменту CYP3A4,
може
зменшуватись
концентрація
блокатора
кальцієвих
каналів у
плазмі
крові.

Корекцію
дози
блокатора
кальцієвих
каналів
потрібно
проводити на
підставі
клінічної
реакції.

ЛІКАРСЬКІ ЗАСОБИ,
ЩО ЗНИЖУЮТЬ
РІВЕНЬ
ЛІПІДІВ

Інгібітори
гідроксиметилглутарил-кофермент
А-редуктази

Аторвастатин/ефавіренц

(10 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Аторвастатин:

AUC: ¯43 % (від ¯34 до ¯50)

Сmax: ¯12 % (від ¯1 до ¯26).

2-гідроксиаторвастатин:

AUC: ¯35 % (від ¯13 до ¯40)

Сmax: ¯13 % (від ¯0 до ¯23).

4-гідрокси  аторвастатин:

AUC: ¯4 % (від ¯0 до ¯31)

Сmax: ¯47 % (від ¯9 до ¯51).

Інгібітори
гідроксиметилглутарил-кофермент
А-редуктази з повною
активністю:

AUC: ¯34 % (від ¯21 до ¯41)

Сmax: ¯20 % (від ¯2 до ¯26).

Потрібно
періодично
контролювати
рівень
холестерину.
Може
знадобитись
корекція дози.

Корекція
дози для
ефавіренцу
не потрібна.

Правастатин/ефавіренц

(40 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Правастатин:

AUC: ¯40 % (від ¯26 до ¯57)

Сmax: ¯18 % (від ¯59 до ¯12).

Потрібно
періодично
контролювати
рівень
холестерину.
Може
знадобитись
корекція дози
правастатину.
Корекція
дози для
ефавіренцу
не потрібна.

Симвастатин/ефавіренц

(40 мг 1
раз на добу/ 600 мг 1 раз
на добу)

Симвастатин:

AUC: ¯69 % (від ¯62 до ¯73)

Сmax: ¯76 % (від ¯63 до ¯79).

Симвастатинова
кислота:

AUC: ¯58 % (від ¯39 до ¯68)

Сmax: ¯51 % (від ¯32 до ¯58).

Інгібітори
гідроксиметилглутарил-кофермент
А-редуктази з повною
активністю:

AUC: ¯60 % (від ¯52 до ¯68)

Сmax: ¯62 % (від ¯55 до ¯78)

(індукція CYP3A4).

Сполучене
введення
ефавіренцу
та
аторвастатину,
правастатину
або симвастатину
не впливає
на величини AUC
або Сmax
для
ефавіренцу.

Потрібно
періодично
контролювати
рівень
холестерину.
Може
знадобитись
корекція дози
симвастатину.

Корекція
дози для
ефавіренцу
не потрібна.

Розувастатин/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.
Розувастатин
значною
мірою виділяється
з калом у
незміненій
формі, тому
взаємодія з
ефавіренцом
є
малоймовірна.

Корекція
дози не
потрібна.

ГОРМОНАЛЬНІ
КОНТРАЦЕПТИВИ

Для
перорального
застосування:

етинілестрадіол
+ норгестимат/ефавіренц
(0,035 мг + 0,25 мг 1 раз
на добу/

600 мг 1
раз на добу)

Етинілестрадіол:

AUC: «

Сmax:  «

Сmin: ¯8 % (від 14 до ¯25).

Норелгестромін
(активний
метаболіт):

AUC: ¯64 % (від ¯62 до ¯67)

Сmax: ¯46 % (від ¯39 до ¯52)

Сmin: ¯82 % (від ¯79 до ¯85).

Левоноргестрел
(активний
метаболіт):

AUC: ¯83 % (від ¯79 до ¯87)

Сmax: ¯80 % (від ¯77 до ¯83)

Сmin: ¯86 % (від ¯80 до ¯90)

(індукція
метаболізму).

Ефавіренц:
відсутність
клінічно
значущої
взаємодії.
Клінічне
значення
цих ефектів
невідоме.

Додатково до
гормональних
контрацептивів
потрібно
застосовувати
надійний
бар’єрний
протизаплідний
засіб.

Інʼєкція:
депо-медроксипрогестерон-ацетат
(DMPA)/ефавіренц

(DMPA у
дозі 150 мг
одноразово
внутрішньом’язово)

У 3-місячному
дослідженні
для оцінки
лікарської
взаємодії
не
відмічались
значні розбіжності
фармакокінетичних
параметрів
медроксипрогестерон-ацетату
між пацієнтками,
яким
проводили
антиретровірусну
терапію, до
складу якої
входив
ефавіренц,
та
пацієнтками,
яким не
проводили
антиретровірусну
терапію.
Схожі
результати
були отримані
іншими
дослідниками,
хоча у другому
дослідженні
відмічались
більш варіабельні
величини
концентрації
медроксипрогестеронацетату
у плазмі
крові. В обох
дослідженнях
концентрація
прогестерону
в плазмі
крові у
пацієнток,
які
застосовували
ефавіренц
та DMPA,
залишалась
низькою, що
вказує на
пригнічення
овуляції.

Через
наявність
обмеженої
інформації
потрібно додатково
до
гормональних
контрацептивів
застосовувати
надійний
бар’єрний
протизаплідний
засіб.

Імплантат:

етоногестрел/ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.
Може
зменшуватись
системна
дія
етоногестрелу
(індукція CYP3A4).

Були
отримані
поодинокі
постмаркетингові
повідомлення
про
неефективність
контрацепції
при
застосуванні
етоногестрелу
пацієнтками,
яким
проводили
лікування
ефавіренцом.

Додатково до
гормональних
контрацептивів
потрібно
застосовувати
надійний
бар’єрний
протизаплідний
засіб.

ІМУНОДЕПРЕСАНТИ

Імунодепресанти,
метаболічний
розпад яких
здійснюється
за
допомогою CYP3A4
(наприклад, циклоспорин,
такролімус,
сиролімус)/ ефавіренц

Взаємодію
не вивчали.
Може
зменшуватись
системна
дія
імунодепресанта
(індукція CYP3A4).
Такі
імунодепресанти
не повинні
впливати на
системну
дію
ефавіренцу.

Може
знадобитись
корекція
дози
імунодепресанта.
На початку або
після
припинення
лікування
ефавіренцом
рекомендується
проводити
ретельне контролювання
концентрації
імунодепресанта
протягом
мінімум 2
тижнів (до досягнення
стабілізації
концентрації).

НЕОПІОЇДНІ
ЗАСОБИ

Метамізол/ефавіренц

Одночасне
застосування
ефавіренцу
з метамізолом,
який є
індуктором
метаболізуючих
ферментів,
включаючи CYP2B6
і CYP3A4, може
призвести
до зниження
концентрації
ефавіренцу
в плазмі крові
з
потенційним
зниженням
клінічної
ефективності.

При
одночасному
застосуванні
метамізолу та
ефавіренцу
потрібна
обережність;
необхідно
контролювати
клінічну
відповідь
та/або рівень
препарату.

ОПІОЇДНІ
ЗАСОБИ

Метадон/ефавіренц

(стабільна
підтримуюча
доза 35-100 мг 1 раз на
добу/600 мг 1
раз на добу)

Метадон:

AUC: ¯52 % (від ¯33 до ¯66)

Сmax: ¯45 % (від ¯25 до ¯59)

(індукція CYP3A4).

У
дослідженні
за участю
пацієнтів  з
ВІЛ-інфекцією,
яким
проводили
внутрішньовенне
введення
препаратів, сполучене
введення
ефавіренцу
разом із
метадоном
призводило
до зниження
концентрації
метадону у
плазмі
крові та
появи ознак
синдрому
відміни
опіатів. Для
зменшення
виразності
ознак
синдрому
відміни дозу
метадону
збільшували
у
середньому
на 22 %.

Слід
уникати
одночасного
застосування
з ефавіренцом
через ризик
подовження
інтервалу QTc
(див. розділ
«Протипоказання»).

Бупренорфін/налоксон/
ефавіренц

Бупренорфін:

AUC: ¯50 %.

Норбупренорфін:

AUC: ¯71 %.

Ефавіренц:

відсутність
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії.

Незважаючи
на
зменшення
системної
дії бупренорфіну,
у пацієнтів
не
відмічались
ознаки
синдрому
відміни. При
сполученому
введенні корекція
дози
бупренорфіну
або
ефавіренцу
не потрібна.

а  Якщо
не зазначено
інакше, то
наводяться 90 %
довірчі
інтервали.

b  95 %
довірчі
інтервали.

Інші
взаємодії

Ефавіренц
не
зв'язується з
канабіноїдними
рецепторами.
Повідомлялося
про хибнопозитивні
результати
аналізу сечі
на канабіноїди
під час
деяких
скринінгових
аналізів у
неінфікованих
та
ВІЛ-інфікованих
добровольців,
які застосовували
ефавіренц. У
таких
випадках
рекомендується
підтверджувати
тестування
більш
специфічним
методом,
таким як
газова
хроматографія/мас-спектрометрія.

Особливості
застосування.

Препарат
не слід
застосовувати
як єдиний засіб
для
лікування
ВІЛ-інфекції,
а також не
слід
додавати як
єдиний засіб
до неефективної
терапії. Як і
у разі
застосування
інших
ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази,
резистентний
вірус проявляється
дуже швидко,
коли
ефавіренц
застосовують
як
монотерапію.
При виборі
нового
антиретровірусного
засобу для
застосування
в комбінації
з
ефавіренцом
необхідно
враховувати
можливість
перехресної
резистентності
вірусу.

Одночасне
застосування
ефавіренцу з
фіксованою
комбінацією
ефавіренцу,
емтрицитабіну
та
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату не
рекомендоване,
окрім
випадків
необхідності
коригування
дози
(наприклад, із
рифампіцином).

Одночасне
застосування
ефавіренцу зі
софосбувіром/велпатасвіром
не рекомендоване
(див.  розділ
«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
ефавіренцу з
велпатасвіром/софосбувіром/воксилапревіром
не
рекомендоване
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

При
одночасному
застосуванні
глекапревіру/пібрентасвіру
з
ефавіренцом
можна значно
зменшити
плазмові
концентрації
глекапревіру
і
пібрентасвіру,
що
призводить до
зниження
терапевтичного
ефекту. Не
рекомендується
одночасне
застосування
глекапревіру/пібрентасвіру
з
ефавіренцом
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
екстракту
гінкго
білоби не
рекомендоване
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

При
призначенні
препаратів
одночасно з Еффахоп
600 лікарі
повинні
звернутися
до інструкції
для
застосування
цих
препаратів.

Пацієнтів
необхідно
попередити
про те, що отримувана
ними
антиретровірусна
терапія, що
включає
ефавіренц, не
запобігає
ризику
передачі ВІЛ
через
статеві
контакти або
через кров.
Пацієнти
повинні
продовжувати
вживати
відповідних
запобіжних
заходів.

У разі
якщо прийом
якого-небудь
антиретровірусного
препарату в
складі
комбінованої
терапії
відміняється
у зв’язку з
підозрою на
непереносимість,
необхідно
серйозно
розглянути
можливість
одночасної
відміни всіх
антиретровірусних
препаратів.
Прийом усіх
відмінених
антиретровірусних
препаратів
потрібно
відновити
відразу
після
зникнення
симптомів непереносимості.
Імунотерапія
із частими перервами
та
подальшими
повторними
прийомами
антиретровірусних
препаратів
не рекомендується
через
підвищену
ймовірність
виникнення
мутантних
вірусів,
стійких до
терапії.

Висипання.

У процесі
клінічних
досліджень
ефавіренцу
повідомлялося
про випадки
легких або помірних
висипань, які
зазвичай
минають у
міру
продовження
терапії.
Відповідні
антигістамінні
засоби та/або
кортикостероїди
можуть
покращити
переносимість
і прискорити
лікування
висипань. У
менше ніж 1 %
пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц, зафіксовано
випадки тяжких
висипань з
утворенням
пухирів,
вологим
лущенням шкіри
або появою
виразок.
Випадки
поліморфної
еритеми або
синдрому
Стівенса-Джонсона
спостерігалися
приблизно у 0,1 %
пацієнтів.
Ефавіренц
слід
відмінити
при виникненні
тяжких висипань
з утворенням
пухирів,
лущенням
шкіри, ураженням
слизової
оболонки або
з появою гарячки.
Якщо
лікування
ефавіренцом
припинено,
також слід
прийняти
рішення щодо
припинення
лікування
іншими антиретровірусними
препаратами
для запобігання
виникненню
вірусів,
стійких до терапії.

Досвід
застосування
ефавіренцу
пацієнтам, які
припинили лікування
іншими ненуклеозидними
інгібіторами
зворотної
транскриптази,
обмежений.
Прийом
ефавіренцу
не
рекомендується
для
пацієнтів,
які раніше
мали шкірну
реакцію, що
становила загрозу
для життя
(наприклад,
синдром
Стівенса-Джонсона),
під час
лікування
іншими
ненуклеозидними
інгібіторами
зворотної
транскриптази.

Психіатричні
симптоми.

Побічні
ефекти з боку
психіки
спостерігали
у хворих, які
отримували
ефавіренц.
Пацієнти із
психічними
розладами в
анамнезі, найімовірніше,
мають
більший
ризик розвитку
цих
серйозних
психічних
побічних
явищ.

Зокрема,
тяжка
депресія
виникала
частіше в
пацієнтів із
депресією в
анамнезі.

Також
наявні
окремі
повідомлення
на етапі
постреєстраційного
застосування
про тяжку
депресію,
суїцид, марення
і
психозоподібну
поведінку та
кататонію.  Пацієнтів
необхідно
попереджати про
те, що при
виникненні
тяжкої
депресії, психозу
або
суїцидальних
думок
необхідно негайно
звернутися
до лікаря для
оцінки ймовірного
зв’язку цих
симптомів із
застосуванням
ефавіренцу.
Якщо цей зв’язок буде
встановлений,
необхідно
визначити, чи
переважають
ризики
продовження
терапії її
користь.

Симптоми
з боку
нервової
системи.

У процесі
клінічних
досліджень
повідомлялося
про побічні
реакції, що
включали,
проте не обмежувались
такими
симптомами,
як запаморочення,
безсоння,
сонливість,
порушення
концентрації
та атипові
сновидіння,
що виникали у
пацієнтів,
які отримували
ефавіренц у
дозі  600
мг на добу.
Симптоми з
боку
нервової
системи
зазвичай
починають
проявлятися
у перші 1-2 дні
лікування і минають
після перших
двох-чотирьох
тижнів.
Пацієнтів
слід
поінформувати
про те, що ці
поширені
симптоми з
боку
нервової
системи,
найімовірніше,
зменшаться у
міру
продовження
терапії і не
є
передвісниками
розвитку
будь-яких менш
поширених
психічних
симптомів.

Судоми.

Судоми
спостерігалися
у дорослих і
дітей, які
отримували
ефавіренц, зазвичай
за наявності
судом в
анамнезі. У
пацієнтів,
які
одержують
супутні
протисудомні
препарати з
переважним
метаболізмом
у печінці,
такі як
фенітоїн,
карбамазепін
і
фенобарбітал,
необхідно
здійснювати періодичний
контроль їх
концентрацій  у
плазмі крові.
У  процесі
дослідження
лікарської
взаємодії
концентрація
карбамазепіну
в плазмі крові
знижувалася
при
одночасному застосуванні
з
ефавіренцом.
Слід з
обережністю
призначати
препарат
пацієнтам із
судомами в
анамнезі.

Захворювання
печінки.

Існує
невелика
кількість
повідомлень
на етапі
постреєстраційного
застосування
препарату
про випадки
печінкової
недостатності
у пацієнтів
без
захворювання
печінки в
анамнезі чи
інших
ідентифікованих
факторів
ризику.
Необхідність
контролю ферментів
печінки
також слід
розглянути у пацієнтів
без
порушення
функції
печінки в
анамнезі чи
інших
факторів
ризику.

Подовження
інтервалу QTс.

При
застосуванні
ефавіренцу
спостерігалося
подовження
інтервалу QTc
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Слід
розглянути
альтернативи
ефавіренцу
для
одночасного
застосування
препарату з
відомим
ризиком Torsade de Pointes
або при його
призначенні
пацієнтам із
підвищеним
ризиком
виникнення двонаправленої
шлуночкової
тахікардії.

Вживання
їжі.

Застосування
ефавіренцу
під час вживання
їжі може
призвести до
збільшення
часу виведення
препарату,
що, у свою
чергу, може
призвести до
збільшення
частоти
виникнення побічних
реакцій.
Рекомендовано
приймати
препарат
натще,
переважно
перед сном.

Синдром
відновлення
імунітету.

У
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів з
тяжкою імунною
недостатністю
на момент
призначення комбінованої
антиретровірусної
терапії
(КАРТ) можуть
виникати
запальна
реакція на хронічні
чи залишкові
опортуністичні
патогени та
серйозні
клінічні
стани чи загострення
симптомів.
Зазвичай
такі реакції
спостерігаються
протягом перших
декількох
тижнів або
місяців
ініціації
КАРТ.
Відповідними
прикладами є
цитомегаловірусний
ретиніт,
генералізовані
та/або
вогнищеві
мікобактеріальні
інфекції та
пневмонія,
спричинена Pneumocystis jiroveci (зазвичай
відома як Pneumocystis carinii).
Будь-які
запальні
симптоми
вимагають
оцінки; у
разі потреби
призначають
лікування. Також
повідомлялось
про
аутоімунні
розлади (такі
як хвороба
Грейвса та
аутоімунний
гепатит), які
виникали в
умовах
імунної реактивації;
однак час
появи цього
захворювання
нестабільний,
і такі
розлади
можуть зв’язуватися
через багато
місяців
після початку
лікування.

Ліподисторофії
та порушення
метаболізму.

Під час
антиретровірусної
терапії може
збільшуватися
маса тіла та
підвищуватися
рівень
ліпідів і
глюкози в
крові. Такі
зміни
частково
можуть бути
повʼязані з
контролем за
хворобою та
стилем життя.
Для ліпідів є
в деяких
випадках
доказ впливу
терапії, тоді
як для
збільшення
маси тіла не
існує сильних
доказів, які
б
повʼязували
це з будь-якою
конкретною
терапією. Для
моніторингу
рівня
ліпідів та
глюкози у
крові потрібно
дотримуватися
встановлених
рекомендацій
щодо
лікування
ВІЛ. Ліпідні
порушення
необхідно усунути
відповідним
клінічним
способом.

Остеонекроз.

Незважаючи
на те, що
етіологія
повинна вважатися
мультифакторною
(включаючи
застосування
кортикостероїдів,
вживання
алкоголю,
тяжку
імуносупресію,
вищий індекс
маси тіла),
про випадки
остеонекрозу
було повідомлено
переважно у
пацієнтів з
давньою ВІЛ-інфекцією
та/або
довготривалим
застосуванням
КАРТ.
Пацієнтів
слід інформувати
про
необхідність
звернення за
медичною
допомогою,
якщо в них
скарги на суглобовий
біль,
скутість у
суглобах або
складнощі
при ходьбі.

Спеціальні
групи
пацієнтів.

Захворювання
печінки.

Ефавіренц
протипоказаний
пацієнтам з
тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»)
і не
рекомендується
пацієнтам із
помірною
печінковою
недостатністю
через
недостатність
даних для
визначення
необхідності
коригування
дози. Оскільки
метаболізм
ефавіренцу
відбувається
переважно з
участю
системи
цитохрому Р450,
а також у
звʼязку з тим,
що є тільки
обмежений
клінічний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
хронічним
захворюванням
печінки, слід
з
обережністю
призначати
ефавіренц
пацієнтам із захворюваннями
печінки
легкого
ступеня тяжкості.
За
пацієнтами
слід ретельно
спостерігати
щодо
виявлення
небажаних
явищ,
повʼязаних
із препаратом,
особливо
симптомів з
боку нервової
системи.
Необхідно
періодично
проводити
лабораторні
дослідження
для оцінки стану
печінки.

Безпека
та
ефективність
застосування
ефавіренцу
пацієнтам
із
серйозними
порушеннями
функції
печінки не
встановлена.
Пацієнти із
хронічним гепатитом
В або С, які
отримують
комбіновану
антиретровірусну
терапію,
перебувають у
групі
підвищеного
ризику щодо
розвитку серйозних
і потенційно
небезпечних
для життя
небажаних
явищ з боку
печінки. У
пацієнтів,
які мають в
анамнезі
порушення
функції
печінки, у
тому числі
хронічний
активний
гепатит,
частота
виникнення
порушень функції
печінки під
час
отримання
комбінованої
антиретровірусної
терапії
істотно підвищується
і повинна
спостерігатися
відповідно
до існуючої
практики.
Якщо спостерігаються
ознаки
погіршення
захворювання
печінки або
активність
сироваткових
трансаміназ
постійно
перевищує
верхню межу
норми більш
ніж у 5 разів,
необхідно
зважити
можливу
користь від
продовження
терапії
ефавіренцом
та потенційний
ризик
серйозного
токсичного ураження
печінки. Для
таких
пацієнтів
необхідно
розглянути
питання про
переривання
або
припинення
лікування.

У
пацієнтів,
які
одержують
інші
препарати, що
мають
токсичну дію
на печінку,
також рекомендується
контролювати
рівень
активності
печінкових
ферментів. У
випадку супутньої
антивірусної
терапії з
приводу гепатиту
В або С
необхідно
звернутися
до відповідної
інформації
про ці
препарати.

Ниркова
недостатність.

Фармакокінетика
ефавіренцу в
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
не вивчалася,
однак у зв’язку
з тим, що в
незміненому
стані в сечу
виділяється
менше 1 % дози,
порушення
функції нирок
не повинно
істотно
впливати на
процес
елімінації
ефавіренцу.
Досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
тяжкою нирковою
недостатністю
відсутній,
тому для таких
пацієнтів
рекомендується
проводити ретельну
оцінку
безпеки.

Пацієнти
літнього
віку.

Визначити
відмінності
реакції
пацієнтів
літнього
віку на
препарат від
реакції молодих
пацієнтів
неможливо,
оскільки
досліджень
із
достатньою
кількістю
пацієнтів
відповідного
віку не
проводилося.

Педіатрична
популяція.

Застосування
ефавіренцу
не вивчали у
дітей віком
до 3 місяців або
з масою тіла
менше         3,5
кг, тому даний
лікарський
засіб не слід
призначати дітям
віком до 3
місяців. Ефавіренц
у формі
таблеток
не підходить
для дітей з
масою тіла
менше 40 кг. Повідомлялося
про
висипання у 59 із
182 дітей (32 %), які застосовували
ефавіренц,
висипання
було тяжким у
шести
пацієнтів.
Може бути
розглянута
профілактика
відповідними
антигістамінними
препаратами
до початку
терапії ефавіренцом
у дітей.

Допоміжні
речовини. Лактоза.

Препарат
Еффахоп 600
містить
лактозу, тому
пацієнтам із
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
недостатністю
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не слід
застосовувати
цей препарат.
Пацієнти з
такими
захворюваннями
можуть приймати
розчин
ефавіренцу
для перорального
застосування,
що не містить
лактози.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку

Ефавіренц
не можна
призначати у
період вагітності,
за винятком
випадків,
коли немає інших
методів
лікування.
Перед
початком лікування
ефавіренцом
жінки
репродуктивного
віку повинні
пройти тест
на вагітність.
Під час
терапії вони
повинні
завжди застосовувати
методи
барʼєрної
контрацепції
разом з
іншими
методами контрацепції
(наприклад, із
пероральними
або іншими
гормональними
контрацептивами,
див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). У зв’язку з
тривалим
періодом
напіввиведення
ефавіренцу
рекомендується
застосовувати
адекватні
засоби
контрацепції
протягом 12
тижнів після
припинення
прийому
ефавіренцу.

Жінкам,
які
приймають
ефавіренц, потрібно
запобігати
вагітності (в
дослідженнях
на приматах
препарат чинив
тератогенну
дію).

Вагітність

Надійшло
7
ретроспективних
звітів про
дефекти
нервової
трубки у
плода, в тому
числі менінгоміелоцеле,
всі у жінок,
для лікування
яких
застосовували
ефавіренц (за
винятком
будь-яких
комбінованих
таблеток, що
містять
фіксовану
дозу
ефавіренцу) у
І триместрі.
Також
повідомляли
про 2 випадки (1
перспективний
і 1
ретроспективний),
пов’язані з дефектами
нервової
трубки, при
застосуванні
комбінованих
таблеток з
фіксованою дозою,
що містять
ефавіренц,
емтрицитабін
і тенофовіру
дизопроксилу
фумарат.
Причинно-наслідковий
звʼязок цих
подій із
застосуванням
ефавіренцу
не
встановлено,
а знаменник
невідомий.
Оскільки
дефекти
нервової
трубки виникають
протягом
перших 4
тижнів
розвитку
плода (в цей
період
нервові
трубки закриті),
такий
потенційний
ризик буде
стосуватися
жінок, які
застосовують
ефавіренц
протягом
І триместру
вагітності.

Станом
на липень 2013
року у Реєстр
застосування
антиретровірусних
препаратів
під час
вагітності (APR)
були надані
перспективні
звіти про 904
вагітності
із
застосуванням
ефавіренцу з
І триместру
вагітності, в
результаті
яких 766 дітей
народилися
живими. Повідомлялось,
що в однієї
дитини був
дефект нервової
трубки, а
частота і
характер
інших вроджених
дефектів
були подібні
до тих, які спостерігаються
у дітей, які
зазнали впливу
режимів
лікування, до
яких не
входить ефавіренц.
Частота
виникнення
дефектів нервової
трубки у
загальній
сукупності
населення
становить 0,5-1
випадок на 1000
живонароджених.

Годування
груддю

Показано, що
ефавіренц
потрапляє у
молоко матері.
Проте немає
достатньої
інформації
про вплив
ефавіренцу
на
новонароджених/немовлят.
Не можна
виключати
ризик впливу на
немовлят. Під
час
лікування
препаратом слід
припинити
годування
груддю. Для
уникнення
передачі
ВІЛ-інфекції
рекомендується,
щоб за
будь-яких
обставин
ВІЛ-інфіковані
жінки не
годували
груддю
немовлят.

Фертильність

Вплив
ефавіренцу
на
фертильність
щурів чоловічої
та жіночої
статі
оцінювали
при системній
експозиції
препарату,
еквівалентній
або нижчій
від тієї, що
досягається
в організмі
людини при
прийомі
рекомендованих
доз
ефавіренцу. У
цих
дослідженнях
ефавіренц не
погіршував
спаровування
або плодючість
самців і
самок щурів
(дози до 100 мг/кг
2 рази на добу)
та не впливав
на сперматозоїди
або
потомство
щурів
чоловічої
статі (дози
до 200 мг 2 рази
на добу).
Репродуктивний
потенціал
потомства
самок щурів,
які отримували
ефавіренц, не
був
порушений.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
та іншими механізмами.

Спеціальні
дослідження
з оцінки
можливого
впливу
ефавіренцу
на здатність
керувати
автомобілем
та іншими
складними
механізмами
не
проводилися.
Ефавіренц
може
спричиняти
запаморочення,
зниження
концентрації
й/або
сонливість.
Пацієнтів
потрібно
проінструктувати
про те, що у
разі появи
подібних
симптомів
вони повинні
уникати
потенційно
небезпечних
видів
діяльності,
таких як
керування
автотранспортом
або робота зі
складними
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікування
повинен
проводити
лікар, який має
досвід
терапії
ВІЛ-інфекції.

Супутня
антиретровірусна
терапія.
Препарат
застосовують
у комбінації
з іншими антиретровірусними
препаратами.

Рекомендовано
приймати
препарат
натще. Встановлено
зростання
концентрації
препарату в
плазмі
крові при
прийомі з їжею,
що може
призвести до
збільшення
частоти
виникнення
побічних
реакцій.

Для
поліпшення
переносимості
побічних
реакцій з
боку
нервової
системи
рекомендується
приймати
препарат
перед сном.

Дорослі
та підлітки з
масою тіла
більше 40 кг.

Рекомендоване
дозування
ефавіренцу у
поєднанні з
нуклеозидним
аналогом
інгібіторів
зворотної
транскриптази
(НІЗТ) та інгібітором
протеази або
без нього
становить
600 мг
перорально 1
раз на добу.

Препарат
Еффахоп 600 не
підходить
для дітей з
масою тіла
менше 40 кг.

Корекція
дозування.
Якщо
препарат
призначають
разом із
вориконазолом,
підтримуючу
дозу останнього
потрібно
збільшувати
до 400 мг кожні 12
годин; дозу
препарату
потрібно
зменшити на  50 %,
наприклад до
300 мг 1 раз на
добу. При припиненні
терапії
вориконазолом
початкове
дозування
препарату
слід
відновити.

Рифампіцин.  При
супутньому
введенні
препарату з
рифампіцином
пацієнтам з
масою тіла від
50 кг
рекомендується
підвищення
дози преперату
до 800 мг 1 раз на
добу.

Ниркова
недостатність.
Фармакокінетика
ефавіренцу в
пацієнтів із
нирковою
недостатністю
не вивчалася,
однак у зв’язку
з тим, що в
незміненому
стані з сечею
виділяється
менше 1 % дози
ефавіренцу,
порушення
функції
нирок не
повинно
істотно впливати
на процес
елімінації
ефавіренцу.

Захворювання
печінки.
Пацієнти із
захворюваннями
печінки легкого
й середнього
ступеня тяжкості
можуть
одержувати
стандартну
рекомендовану
дозу
ефавіренцу.
Пацієнтів
слід ретельно
обстежити
щодо
небажаних
явищ, пов’язаних
із
препаратом,
особливо
симптомів з
боку
нервової
системи.

Діти.

Таблетки
Еффахоп 600  не
призначають дітям
із масою тіла
менше 40 кг.
Ефавіренц не застосовують
дітям віком
до 3 років
через відсутність
клінічного
досвіду.

Передозування.

У деяких
пацієнтів, які
випадково
прийняли препарат
у дозі 600 мг 2
рази на добу,
відзначалося
посилення
симптоматики
з боку
нервової
системи. В
одного пацієнта
спостерігалися
мимовільні м’язові
скорочення.

Лікування.
У разі
передозування
ефавіренцу
лікування
повинно
складатися
із загальних
підтримуючих
заходів, що
включають
контроль основних
показників
життєдіяльності
організму й
спостереження
за клінічним
станом
пацієнта. Для
виведення
неабсорбованого
препарату
можна
застосовувати
активоване
вугілля.
Специфічного
антидоту
немає. Оскільки
ефавіренц
активно зв’язується
з білками,
малоймовірно,
що діаліз
може
видалити із
крові
істотну
кількість
препарату.

Побічні
реакції.

Були
проведені
дослідження
серед 9000 пацієнтів,
які приймали
ефавіренц. У
підгрупі з
1008 дорослих
пацієнтів,
які отримували
600 мг
ефавіренцу
на добу у
комбінації з
інгібіторами
протеази
та/або
нуклеозидними
інгібіторами
зворотної
транскриптази
в
контрольованих
клінічних
дослідженнях,
найчастішими
побічними
реакціями,
принаймні
середнього
ступеня
тяжкості
(щонайменше у
5 %
пацієнтів),
були
висипання (11,6 %),
запаморочення
(8,5 %), нудота (8,0 %),
головний
біль (5,7 %) і втома (5,5 %).
Найбільш
помітними побічними
реакціями,
пов’язаними
із застосуванням
ефавіренцу, були
висипання та
симптоми з
боку ЦНС.
Симптоми з
боку ЦНС зазвичай
виникають
незабаром
після початку
терапії і в цілому
зникають
після перших 2–4
тижнів. Під
час застосування
ефавіренцу у
пацієнтів
також
повідомлялось
про серйозні
побічні
реакції з
боку шкіри,
такі як синдром
Стівенса‒Джонсона
та мультиформна
еритема,
побічні
реакції з
боку психіки,
включаючи
тяжку
депресію,
самогубство,
психоз та
судоми.
Прийом ефавіренцу
з їжею може
збільшити експозицію
препарату і
призвести до
підвищення
частоти
виникнення
побічних
реакцій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Ефективність
при
тривалому
застосуванні
препаратів,
що містять
ефавіренц,
оцінювали у
контрольованому
дослідженні, де
пацієнти
отримували
ефавіренц +
зидовудин +
ламівудин
(n = 412, середня тривалість
180 тижнів),
ефавіренц +
індинавір
(n = 415, середня
тривалість
102 тижні) або
індинавір +
зидовудин +
ламівудин
(n = 401, середня
тривалість 76
тижнів). Тривале
застосування
ефавіренцу в
цьому
дослідженні
не було пов’язано
з будь-якими
новими
загрозами
безпеки.

Помірні
або тяжкі побічні
реакції, які
могли бути
повʼязані з
режимом
терапії і про
які
повідомлялося
в клінічних
дослідженнях
ефавіренцу в
рекомендованій
дозі у складі
комбінованої
терапії,
зазначені
нижче. Також
курсивом
вказані
побічні
реакції, що спостерігаються
у
постмаркетингових
умовах у
звʼязку з
антиретровірусною
схемою
лікування, що
містить
ефавіренц.
Частота реакцій
визначається
як: дуже
часто (≥ 1/10);
часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥
1/10000, < 1/1 000); дуже
рідко (< 1/10000).

З боку
імунної
системи

нечасто

підвищена
чутливість

Метаболічні
порушення

часто

гіпертригліцеридемія*

нечасто

гіперхолестеринемія*

З боку
психіки

часто

патологічні
сновидіння, занепокоєння, депресія,
безсоння*

нечасто

схильність
до стану
афекту,
агресія,
збентеженість,
ейфоричний
настрій,
галюцинації,
манія,
параноя, психоз†,
спроби
самогубства,
суїцидальне
мислення,
кататонія*

рідко

марення‡, неврози‡,
самогубство‡*

З боку
нервової
системи

часто

порушення
мозочкової
координації
та рівноваги†,
розлад
уваги (3,6 %),
запаморочення
(8,5 %), головний
біль (5,7 %),
сонливість
(2,0 %)*

нечасто

відчуття
занепокоєння,
амнезія,
атаксія, порушення
координації,
судоми,
патологічне
мислення,* тремор†

З боку
органів
зору

нечасто

розпливчасте
бачення

З боку
органів
слуху і
лабіринту

нечасто

шум у вухах†, запаморочення

З боку судин

нечасто

припливи†

З боку
шлунково-кишкового
тракту

часто

біль у
животі,
діарея,
нудота,
блювання

нечасто

панкреатит

Гепатобіліарні
порушення

часто

підвищення
рівня
аспартатамінотрансферази
(АСТ)*,
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ)*,
підвищення
рівня гаммаглутамінтрансферази
(ГГТ)*

нечасто

гострий
гепатит

рідко

печінкова
недостатність‡*

З боку шкіри
і
підшкірно-жирової
клітковини

дуже часто

висипання (11,6 %)*

часто

свербіж

нечасто

ексудативна
мультиформна
еритема,
синдром
Стівенса‒Джонсона*

рідко

фотоалергічний
дерматит†

З боку
репродуктивної
системи і
молочних залоз

нечасто

гінекомастія

Загальні
порушення

часто

підвищена
втомлюваність

*,†,‡ Більш
докладно див.
розділ «Опис
окремих побічних
реакцій».

Опис
окремих
побічних
реакцій

Інформація
щодо
постмаркетингового
спостереження

† Побічні
реакції були
визначені
шляхом постмаркетингового
спостереження,
однак щодо
частоти були
використані
дані з 16
клінічних
досліджень
(n = 3969).

‡ Побічні
реакції були
визначені
шляхом постмаркетингового
спостереження,
але вони не
спостерігалися
у 16 клінічних
дослідженнях.
Категорія
частоти
«рідко» була
визначена,
базуючись на
визначеній
верхній межі
95 % довірчого
інтервалу
при 0
випадків у кількості
пацієнтів, які
проходили
лікування
ефавіренцом
у цих
клінічних
дослідженнях
(n = 3969).

Висипання

У
клінічних
дослідженнях
у 26 %
пацієнтів, які
отримували 600 мг
ефавіренцу,
спостерігалося
висипання на
шкірі порівняно
з 17 %
пацієнтів,
які
отримували
лікування в
контрольних
групах.
Вважається,
що у 18 % пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц,
висипання
пов’язані з
лікуванням.
Тяжкі
випадки
висипання
спостерігались
менш ніж у 1 %
пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц, і
1,7 % пацієнтів
припинили
лікування
через висипання.
Випадки
мультиформної
еритеми або
синдрому
Стівенса–Джонсона
становили
приблизно 0,1 %.

Зазвичай
спостерігаються
макулопапульозні
шкірні висипання
легкого і
середнього
ступеня
тяжкості, що виникають
протягом
перших двох
тижнів після
початку
терапії
ефавіренцом.
У більшості
пацієнтів
висипання
зникають при
продовженні
прийому
ефавіренцу
протягом
одного
місяця.
Можливе
повторне
призначення
ефавіренцу
пацієнтам,
які
припинили
його прийом
через висипання.
При повторному
призначенні
ефавіренцу
рекомендується
також
призначати і
відповідні
антигістамінні
та/або
кортикостероїдні
препарати.

Досвід
застосування
ефавіренцу
пацієнтам,
які
припинили
приймати
інші антиретровірусні
препарати
класу ненуклеозидних
інгібіторів
зворотної
транскриптази
(NNRTI), обмежений.

Зафіксовані
випадки
повторних
висипань
після переходу
з невірапіну
до ефавіренцу
становлять
від 13 до 18 %
порівняно з
показниками,
що
спостерігались
у пацієнтів,
які приймали
ефавіренц у
клінічних
дослідженнях
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Симптоми
з боку
психіки

Серйозні
психічні
побічні
реакції
спостерігались
у пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц. У
контрольованих
дослідженнях
частота конкретних
серйозних
психічних
розладів становила:

Курс
лікування
ефавіренцом

(n =
1,008)

Контрольний
курс
лікування

(n =
635)

Тяжка
депресія

1,6 %

0,6 %

Думки
про
самогубство

0,6 %

0,3 %

Спроби
суїциду

0,4 %

0 %

Агресивна
поведінка

0,4 %

0,3 %

Параноїдальні
реакції

0,4 %

0,3 %

Маніакальні
реакції

0,1 %

0 %

Пацієнти,
які мають в
анамнезі
психічні розлади,
перебувають
у групі
підвищеного
ризику щодо
розвитку
даних
серйозних побічних
реакцій з
боку психіки
із частотою
виникнення
кожного з
перерахованих
вище реакцій  від 0,3 %
для
маніакальних
реакцій до 2 %
для тяжкої
депресії і
суїцидального
мислення. Були також
постмаркетингові
повідомлення
про летальний
наслідок від
самогубства,
марення,
психозоподібної
поведінки та
кататонії.

З боку
нервової
системи

У
клінічно
контрольованих
випробуваннях
часто
повідомляли
про побічні
реакції, які
включали, але
не
обмежувалися
запамороченням,
безсонням,
сонливістю,
порушенням концентрації
та
патологічними
сновидіннями.
Симптоми
з боку
нервової
системи від
помірних до
тяжких
спостерігались
у 19 % пацієнтів
(тяжкі
випадки 2 %)
порівняно з
9 % пацієнтів
(тяжкі
випадки 1 %),
які
отримували
контрольний
курс
лікування. У
клінічних
дослідженнях
2 % пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц,
припинили
терапію у
зв’язку з
появою таких
симптомів.

Симптоми
з боку
нервової
системи
зазвичай
спостерігаються
протягом
першого або другого
дня терапії
та у
більшості
випадків
зникають
після перших
2–4 тижнів. У
дослідженнях
неінфікованих
добровольців
типові
симптоми з
боку
нервової
системи у
середньому
з’являються
через 1
годину після
введення
дози і
тривають приблизно
3 годин. Симптоми
з боку
нервової
системи
можуть виникати
частіше, коли
ефавіренц
приймати
разом з їжею,
можливо,
внаслідок підвищених
концентрацій
ефавіренцу у
плазмі крові.
Для того, щоб
поліпшити
переносимість
цих
симптомів,
протягом
перших
тижнів
терапії
рекомендується
приймати
лікарський
засіб перед
сном. Цей
режим
прийому
рекомендується
і тим пацієнтам,
у яких
продовжують
спостерігатися
ці симптоми.
Зниження
дози або
дробний прийом
добової дози
зазвичай не
дають сприятливого
ефекту.

Аналіз
багаторічних
даних
показав, що
за 24 тижні
терапії
випадки
вперше
виявлених симптомів
з боку
нервової
системи
серед пацієнтів,
які приймали
ефавіренц,
загалом були
подібні до
тих, які
спостерігалися
в
контрольній
групі
пацієнтів.

Печінкова
недостатність

Деякі
з
постмаркетингових
повідомлень
про
печінкову
недостатність,
у тому числі
у пацієнтів,
які раніше не
мали
печінкових захворювань
або інших
визначених
факторів
ризику,
містили дані
про раптову
хворобу та
хворобу, що
швидко
прогресує, і
в деяких випадках
призводить
до
необхідності
трансплантації
або призводить
до
летального
наслідку.

Синдром
реактивації
імунної
системи

У
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів з
тяжким імунодефіцитом
під час
початку
комбінованої
антиретровірусної
терапії
можуть виникнути
запальні
реакції на
безсимптомні
або
залишкові
опортуністичні
інфекції. Також
повідомлялось
про
аутоімунні
розлади (такі
як хвороба
Грейвса та
аутоімунний
гепатит),
однак час
появи цього
захворювання
нестабільний,
і такі
розлади
можуть з’явитися
через багато
місяців
після
початку лікування
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Остеонекроз

У
клінічних
дослідженнях
є
повідомлення
про випадки
остеонекрозу,
особливо у
пацієнтів із
загальновідомими
факторами
ризику,
вираженою
стадією
ВІЛ-інфекції
або у тих, хто
тривалий час
знаходиться
на КАРТ. Частота
виникнення
цих випадків
невідома (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Відхилення
лабораторних
показників

Печінкові
ферменти: підвищення
рівня АСТ і
АЛТ більш ніж
у 5 разів вище
верхньої
межі норми
(ВМН)
спостерігалося
у 3 % з 1008
пацієнтів,
які
отримували
600 мг
ефавіренцу
(5-8 % після
тривалого
лікування у
клінічному
дослідженні).
Подібні
підвищення
спостерігалися
у пацієнтів,
які
отримували контрольний
курс
лікування
(5 % після
тривалого
лікування).
Підвищення ГГТ
більш ніж у 5
разів вище
ВМН
спостерігалося
у 4 % всіх
пацієнтів,
які
отримували
600 мг
ефавіренцу і в
1,5-2 % пацієнтів,
які
отримували контрольний
курс
лікування
(7 % пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц, і
3 % пацієнтів,
які отримували
контрольний
курс після
тривалого
лікування).
Ізольоване
підвищення
ГГТ у пацієнтів,
які
отримують
ефавіренц,
може бути
ознакою
індукції
ферментів.
Під час
довготривалого
дослідження
1 % пацієнтів
у кожній
групі
лікування
терапію
припиняли
через
розлади
печінки або
жовчовидільної
системи.

Амілаза: у
підгрупі з 1008
пацієнтів
клінічного
дослідження
безсимптомне
підвищення
концентрації
амілази у
сироватці
крові більше
ніж в 1,5 раза
вище ВМН
спостерігалося
у 10 % пацієнтів,
які
отримували
ефавіренц, і в
6 % пацієнтів,
які
отримували контрольний
курс
лікування.
Клінічне
значення
асимптоматичного
підвищення
концентрації
амілази у
сироватці
крові
невідоме.

Ліподистрофія
та порушення
метаболізму

Під час
антиретровірусної
терапії може
збільшуватися
маса тіла та
підвищуватися
рівень
ліпідів і
глюкози в
крові (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Діти.
Побічні
реакції у
дітей у
більшості
випадків
аналогічні
таким у
дорослих. У
дітей
висипання
виникає частіше
(59 пацієнтів зі
182 (32 %), які
проходили
лікування
ефавіренцом),
ніж у
дорослих, і
частіше
буває більш
тяжким [тяжкі
випадки
висипань
спостерігались
у 6 дітей зі 182 (3,3 %)].
Призначення
дітям до
початку
терапії
ефавіренцом
відповідних
антигістамінних
препаратів з
метою
профілактики
висипань
може бути
доцільним.

Інші
особливі
групи

Ферменти
печінки у
пацієнтів,
коінфікованих
гепатитом В
або С: у
даних
довготривалого
дослідження
137 пацієнтів,
для лікування
яких
застосовували
ефавіренц
(середня
тривалість
терапії 68
тижнів), і 84 пацієнти,
які
отримували контрольний
курс
лікування (середня
тривалість 56
тижнів), були
серопозитивними
на скринінг
на гепатит В
(поверхневий
антиген
позитивний)
та/або
гепатит C (антитіла
гепатиту С
позитивні).
Серед коінфікованих пацієнтів
у цьому
дослідженні
виявили підвищення
рівня АСТ
більш ніж у 5
разів вище
ВМН у 13 %
пацієнтів,
які приймали
ефавіренц, та
у 7 %
пацієнтів,
які
отримували контрольний
курс
лікування, а
підвищення
рівня AЛТ
більш ніж у 5
разів вище
ВМН ‒ у 20 % і 7 %
відповідно.
Серед
коінфікованих пацієнтів
3 % з групи
пацієнтів,
які отримували
ефавіренц, і
2 % з
контрольної
групи
припинили
лікування
через
порушення функції
печінки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це дає
змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 30 таблеток
у флаконі, по 1
флакону у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

МАКЛЕОДС
ФАРМАСЬЮТИКАЛС
ЛІМІТЕД.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Віледж
Тхеда, ПО
Лодхімайра,
Техсіл Бадді,
Дістрікт
Солан,
Хімачал
Прадеш, 174101,
Індія.