ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛевоРо

(LevoRo)

Склад:

діюча
речовина:
левофлоксацин;

1 таблетка,
вкрита плівковою
оболонкою, містить
500 мг левофлоксацину
(у формі левофлоксацину
гемігідрату);

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна
тип 101, гіпромелоза
(6 сР), кросповідон
тип А, натрію
стеарилфумарат,
вода очищена.

Прівкова
оболонка: Опадрай®
200 рожевий 200F240029 (Спирт
полівініловий
частково
гідролізований
(Е 1203), титану
діоксид (Е 171),
тальк (Е 553b),
макрогол/ПЕГ
4000 (Е 1521), метакрилатний
сополімер
(тип С), заліза
оксид жовтий
(Е 172), заліза
оксид
червоний           (Е
172), натрію
гідрокарбонат
(Е 500), заліза
оксид чорний
(Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: блідо-рожеві
довгасті
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
довжиною 16,0 ± 0,5
мм, з рискою  з одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби групи
хінолонів.
Фторхінолони.

Код
АТХ J01M
А12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Левофлоксацин
– це
синтетичний
антибактеріальний
засіб із
групи
фторхінолонів,
є

S (-)
енентіомером
рацемічної
суміші лікарського
засобу
офлоксацину.

UМеханізм
дії.U
Левофлоксацин
як
антибактеріальний
препарат із
групи
фторхінолонів
діє на комплекс
ДНК-гірази та
топоізомеразу
ІV.

UСпіввідношення
фармакокінетика/фармакодинаміка.U
Ступінь
бактеріальної
активності
левофлоксацину
залежить від
співвідношення
максимальної
концентрації
у сироватці
крові (СRmaxR)
або площі під
фармакокінетичною
кривою (АUC) та
мінімальної
інгібуючої
(пригнічувальної)
концентрації
(МІК (МПК)).

UМеханізм
резистентності.U
Резистентність
до
левофлоксацину
розвивається
у поетапному
процесі
завдяки
мутаціям сайта-мішені
в обох
топоізомерах
ІІ типу,
ДНК-гіразі та
топоізомеразі
IV.
Інші механізми
резистентності,
такі як
непроникний
бар’єр
(поширений у Pseudomonas aeruginosa) та
ефлюксний
механізм,
також можуть
впливати на
чутливість
до левофлоксацину.

Завдяки
механізму
дії зазвичай
не існує перехресної
резистентності
між левофлоксацином
та
іншими
класами
антибактеріальних
засобів.

UКонтрольні
точки

Рекомендовані
Європейським
комітетом з тестування
антимікробної
чутливості (EUCAST)
граничні значення
МІК
левофлоксацину,
що відділяють
чутливі
мікроорганізми
від
організмів
проміжно
чутливих
(помірно
резистентних)
та проміжно
чутливі від
резистентних
організмів,
представлені
у таблиці 1
тестування
МІК (мг/л).

Клінічні
граничні
значення МІК
левофлоксацину
(версія 2.0, 2012-01-01)

Таблиця
1

Збудник

Чутливий

Резистентний

Enterobacteriacae

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

Pseudomonas spp.

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

Acinetobacter spp.

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

Staphylococcus spp.

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

S. pneumoniaeP1

≤
2 мг/л

>
2 мг/л

Streptococcus A, B, C, G

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

H. influenzaeP2,3P,

≤
1 мг/л

>
1 мг/л

M. catarrhalisP3

≤
1 мг/л

>
1 мг/л

Межові
значення, не
пов’язані з
видамиP4

≤
1 мг/л

>
2 мг/л

P1 PГраничні
значення
стосуються
терапії
високих доз.

P2 PМожливий
низький
рівень
резистентності
(МІК левофлоксацину
0,12-0,5 мг/л), але не
існує
доказів, що
він має
клінічне
значення для H.
Influenza.

P3PШтами з
величинами
МІК, вищими
від граничного
значення між
чутливими та
проміжно
чутливими
(помірно
резистентними)
штамами, є
дуже
рідкісними
або про них ще
не
повідомляли. Тести
на
ідентифікацію
та
протимікробну
чутливість
на будь-якому
такому
ізоляті слід
повторити і,
якщо
результат
буде підтверджено,
надіслати
ізолят до уповноваженої
лабораторії.
Допоки не
буде
доведено
клінічну
відповідь
для підтверджених
ізолятів з
МІК вище
поточної
контрольної
точки
резистентності,
про них слід повідомляти
як про
резистентні.

P4PГраничні
значення
пероральних
доз від 500 мг
одноразово
до 500 мг х 2 рази
на добу і
внутрішньовенних
доз від 500 мг
одноразово
до 500 мг х 2 рази
на добу.

UАнтибактеріальний
спектр

Поширеність
резистентності
може варіювати
географічно
та з часом
для вибраних
видів, бажано
отримати
локальну
інформацію про
резистентність,
особливо при
лікуванні
тяжких інфекцій.
При
необхідності
слід
звернутися за
порадою до
спеціаліста,
коли місцева
поширеність
резистентності
є такою, що
корисність
агента
щонайменше
при деяких
типах
інфекцій є
сумнівною.

Зазвичай
чутливі
види

UАеробні
грампозитивні
бактерії

Bacillus anthracis,
Staphylococcus aureus метицилінчутливий,
Staphylococcus saprophyticus, Streptococci, group C and G, Streptococcus
agalactiae, Streptococcus pneumonia, Streptococcus pyogenes

UАеробні
грамнегативні
бактерії

Eikenella corrodens, Haemophilus
influenza, Haemophilus para-influenzae, Klebsiella oxytoca, Moraxella
catarrhalis, Pasteurella multocida, Proteus vulgaris, Providencia rettgeri

UАнаеробні
бактерії

Peptostreptococcus

UІнші

Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila
psittaci, Chlamydia trachomatis, Legionella pneumophila, Mycoplasma
pneumoniae, Mycoplasma hominis, Ureaplasma urealyticum

Види,
для яких
набута
(вторинна)
резистентність
може бути
проблематичною

UАеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus faecalis,
Staphylococcus aureus methicillin-resistant*

Coagulase negative Staphylococcus
spp

UАеробні
грамнегативні
бактерії

Acinetobacter baumannii,
Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae,
Escherichia coli, Klebsiella pneumonia, Morganella morganii, Proteus
mirabilis, Providencia stuartii

Pseudomonas aeruginosa,
Serratia marcescens

UАнаеробні
бактерії

Bacteroides fragilis

Суттєво
резистентні
штами

UАеробні
грампозитивні
бактерії

Enterococcus
faecium

* Механізм
резистентності
Staphylococcus
aureus,
імовірно, має
корезистентність
до фторхінолонів,
включаючи
левофлоксацин.

Фармакокінетика.

UАбсорбція.U

Левофлоксацин
при
пероральному
прийомі швидко
та майже
повністю
всмоктується,
при цьому
пікові
концентрації
у плазмі крові
досягаються
протягом 1-2
годин.
Абсолютна
біодоступність
становить
приблизно 99-100 %.

Їжа
майже не
впливає на
всмоктування
левофлоксацину.

Рівноважний
стан
досягається
протягом 48 годин
при режимі
дозування 500
мг 1-2 рази на
добу.

UРозподіл.U

Приблизно
30-40 %
левофлоксацину
зв’язується
з протеїном
сироватки крові. Середній
об’єм
розподілу
левофлоксацину
становить
близько 100 л
після
одноразової і
повторної
дози

500 мг, що
вказує на
добрий
розподіл  у тканинах
організму.

UПроникнення
у тканини та
рідини організму.

Левофлоксацин
має
здатність
проникати до
слизової
оболонки
бронхів,
рідини епітеліальної
вистилки,
альвеолярних
макрофагів,
тканин
легенів,
шкіри (вмісту
пухирів), тканин
передміхурової
залози та
сечі. Однак
левофлоксацин
погано
проникає у
цереброспінальну
рідину.

UБіотрансформація.U

Левофлоксацин
метаболізується
дуже незначною
мірою,
метаболітами
є
дисметил-левофлоксацин
та
левофлоксацин
N-оксид. Ці метаболіти
становлять
менше 5 %
кількості
препарату, що
виділяється
з сечею.
Левофлоксацин
є стереохімічно
стабільним
та не
підлягає
інверсії
хіральної
структури.

UВиведення.

Після
перорального
та
внутрішньовенного
введення
левофлоксацин
виводиться з
плазми крові
відносно
повільно
(період напіввиведення
становить 6-8
годин).
Виведення здійснюється
зазвичай
нирками
(понад 85 %
введеної
дози). Середній
виражений
загальний
кліренс
левофлоксацину
після
введення
однієї дози 500
мг становив

175 ± 29,2
мл/хв. Немає
суттєвої
різниці щодо
фармакокінетики
левофлоксацину
після внутрішньовенного
та
перорального
введення, що
свідчить про
взаємозамінність
цих шляхів
(перорального
та
внутрішньовенного).

UЛінійність.

Левофлоксацин
має лінійну
фармакокінетику
у діапазоні
доз від 50 до 1000
мг.

UПацієнти з
нирковою
недостатністю.

На
фармакокінетику
левофлоксацину
впливає
ниркова
недостатність.
При зниженні
функції
нирок
знижується
ниркове
виведення та
кліренс, а
періоди
напіввиведення
збільшуються,
як видно з
наведеної
нижче таблиці
2:

Фармакокінетика
при нирковій
недостатності
після
одноразового
прийому 500 мг
препарату
перорально

Таблиця
2.

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

< 20

20-49

50-80

Нирковий
кліренс
(мл/хв)

13

26

57

Період
напіввиведення
(години)

35

27

9

UПацієнти
літнього
віку.

Немає
значних
відмінностей
у фармакокінетиці
левофлоксацину
у молодих
пацієнтів та
пацієнтів
літнього
віку, крім
відмінностей,
пов’язаних
із кліренсом
креатиніну.

UСтатеві
відмінності.

Окремий
аналіз щодо
пацієнтів
жіночої та чоловічої
статі
продемонстрував
незначні
відмінності
у
фармакокінетиці
левофлоксацину
залежно від
статі. Не існує
доказів того,
що ці статеві
відмінності
є клінічно
значущими.

Клінічні
характеристики.

Показання.

ЛевоРо
показано для
лікування у
дорослих
таких інфекцій,
спричинених
чутливими до
левофлоксацину
мікроорганізмами:

-
ускладнені
інфекції
сечовидільного
тракту (у
тому числі
пієлонефрити);

-
хронічний
бактеріальний
простатит;

-
легенева
форма
сибірської
виразки:
постконтактна
профілактика
та лікування.

У разі
лікування
нижчезазначених
інфекцій
препарат можна
застосовувати
лише тоді,
коли
застосування
інших антибактеріальних
засобів, які
зазвичай призначають
для
початкового
лікування
даних
інфекцій,
неможливе.

-
гострі
бактеріальні
синусити;

-
загострення
хронічного
обструктивного
захворювання
легень, включаючи
бронхіт;

-
негоспітальна
пневмонія;

-
ускладнені
інфекції шкіри
і м’яких
тканин.

-
неускладнений
цистит.

Левофлоксацин
у даній
лікарській
формі (таблетки)
можна
застосовувати
для завершення
курсу
терапії
пацієнтам,
які продемонстрували
поліпшення в
ході
первинного
лікування левофлоксацином,
розчином для
інфузій.

Необхідно
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
належного
використання
антибактеріальних
засобів.

Протипоказання.

- Підвищена
чутливість
до
левофлоксацину,
інших
хінолонів
або до
будь-якого
компонента
препарату.

- Епілепсія.

-
Ушкодження
сухожилля,
пов’язане з попереднім
застосуванням
фторхінолонів.

- Дитячий
вік.

- Період
вагітності або годування
груддю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

UВплив
інших
лікарських
засобів на
левофлоксацин

Солі
заліза, солі
цинку,
антациди, що
містять
магній та
алюміній,
диданозин.

Всмоктування
левофлоксацину
значно зменшується,
коли
одночасно з
ним приймати
солі заліза
та антациди,
що містять
магній чи алюміній,
або
диданозин
(лише для
форм, які
містять
буферні
агенти
алюмінію або
магнію). Одночасне
застосування
фторхінолонів
з мультивітамінами,
які містять
цинк, призводить
до зниження
їх абсорбції
при пероральному
прийомі.
Таблетки
слід
приймати не
менш ніж
через 2
години після
застосування
препаратів,
що містять
двовалентні
або тривалентні
катіони, такі
як солі
заліза або
антациди, що
містять
магній або
алюміній.
Кальцію карбонат
мінімально
впливав на
абсорбцію
левофлоксацину
при
пероральному
застосуванні.

Сукральфат

Біодоступність
левофлоксацину
значно зменшується
при
одночасному
застосуванні
препарату з
сукральфатом.
Якщо
пацієнтові
необхідно
отримувати
як
сукральфат,
так і
левофлоксацин,
краще
приймати
сукральфат
через 2
години після
прийому
таблеток ЛевоРо.

Теофілін,
фенбуфен або подібні
нестероїдні
протизапальні
лікарські
засоби

Не
було виявлено
фармакокінетичної
взаємодії левофлоксацину
з теофіліном.
Проте
можливе суттєве
зниження
судомного
порога при одночасному
застосуванні
хінолонів з
теофіліном,
нестероїдними
протизапальними
препаратами (НПЗЗ) та
іншими
агентами, які
зменшують
судомний
поріг.
Концентрація
левофлоксацину
у присутності
фенбуфену
була
приблизно на
13 % вищою, ніж
при прийомі
лише
левофлоксацину.

Пробенецид
і циметидин

Пробенецид
та циметидин
статистично
достовірно
впливають на
виведення
левофлоксацину.

Нирковий
кліренс левофлоксацину
знижується у
присутності
циметидину
на 24 %,
пробенециду
– на 34 %. Це
пояснюється
тим, що
обидва
препарати
здатні блокувати
канальцеву
секрецію
левофлоксацину.
Однак у
дослідженні
статистично
значущі
кінетичні
відмінності
не мали
клінічної значущості.
Слід з
обережністю
призначати
левофлоксацин
одночасно з
лікарськими
засобами, що
впливають на
канальцеву
секрецію, такими
як
пробенецид
та циметидин,
особливо пацієнтам
з нирковою
недостатністю.

Інші
препарати

Відомо,
що на
фармакокінетику
левофлоксацину
не було
спричинено
ніякого клінічно
значущого
впливу при
застосуванні
левофлоксацину
разом з
карбонатом
кальцію,
дигоксином,
глібенкламідом,
ранітидином.

UВплив
левофлоксацину
на інші
лікарські засоби

Циклоспорин

Період
напіввиведення
циклоспорину
збільшується
на 33 % при
одночасному
застосуванні
з
левофлоксацином.

Антагоністи
вітаміну К

При
одночасному
застосуванні
з антагоністами
вітаміну К
(наприклад
варфарином)
повідомляли
про
підвищення
міжнародного
нормалізаційного
співвідношення
(МНС) і/або кровотечі,
які можуть
бути
вираженими.
Зважаючи на
це, у
пацієнтів,
які
отримують
паралельно
антагоністи
вітаміну К,
необхідно здійснювати
контроль
показників
коагуляції.

Лікарські
засоби, що
подовжують
інтервал QT

Левофлоксацин,
подібно до
інших
фторхінолонів,
слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам,
які
отримують
лікарські
засоби, відомі
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(наприклад
протиаритмічні
засоби класу
ІА та ІІІ,
трициклічні
антидепресанти,
макроліди та
антипсихотичні
засоби), див.
розділ «Особливості
застосування».

Інша
значуща
інформація.

Не відзначається
впливу
левофлоксацину
на фармакокінетику
теофіліну
(який є
маркерним
субстратом
для ферменту
CYP1A2), що
свідчить про
те, що
левофлоксацин
не є
інгібітором
CYP1A2.

UВживання
їжі

Не
спостерігалося
клінічно
значущої
взаємодії з
харчовими
продуктами.
Таким чином,
таблетки
препарату ЛевоРо
можна
приймати
незалежно
від прийому
їжі.

Особливості
застосування.

Слід
уникати
застосування
препарату
пацієнтам,
які мали
серйозні
реакції в
минулому при
застосуванні
хінолонів
або фторхінолонів.
Лікування
цих
пацієнтів
левофлоксацином
слід розпочинати
тільки у разі
відсутності
альтернативних
варіантів
лікування і
після ретельної
оцінки
користі/ризику.

Тривалі,
інвалідизуючі
і потенційно
необоротні
серйозні
побічні
реакції.

У
пацієнтів,
які отримували
хінолони та
фторхінолони,
незважаючи
на вік та
наявні
фактори
ризику, були
зареєстровані
дуже
рідкісні
випадки тривалих
(місяці або
роки)
інвалідизуючих
та
потенційно
необоротних
серйозних
побічних
реакцій, що
впливали на
різні, іноді
декілька
систем
організму
(опорно-руховий
апарат,
нервову
систему,
психіку та
органи
чуття).

Застосування
левофлоксацину
слід негайно
припинити
при перших
ознаках або
симптомах
будь-якої
серйозної
побічної
реакції,
пацієнтам слід
порадити
негайно
звернутися
за консультацією
до лікаря.

Метицилінрезистентний
S. aureus.

Для
метицилінрезистентного
S. aureus (MRSA)
існує дуже
висока
імовірність
корезистентності
до
фторхінолонів,
у тому числі
до левофлоксацину.
У зв’язку з
цим левофлоксацин
не
рекомендований
для
лікування інфекцій,
відомим чи
підозрюваним
збудником
яких є MRSA, за
винятком
випадків,
коли
результати
лабораторних
тестів
підтвердили
чутливість
збудника до
левофлоксацину.

Левофлоксацин
можна
застосовувати
для лікування
гострого
бактеріального
синуситу та
загострення
хронічного
бронхіту,
якщо ці інфекції
були
діагностовано
відповідним
чином.

Резистентність
до
фторхінолонів
у E. coli (найчастішого
збудника
інфекцій
сечовивідних
шляхів)
варіює у
різних
країнах. При
призначенні
фторхінолонів
слід
враховувати
місцеву
поширеність
резистентності
E. сoli до фторхінолонів.

Легенева
форма
сибірської
виразки.

Застосування
препарату
для
лікування людини
базується на
основі даних in vitro про
сприйнятливість
Bacillus anthracis та
експериментальних
даних про
застосування
препарату
тваринам
разом з
обмеженими
даними про
його
застосування
для
лікування
людини.
Лікарі
повинні
звернутися
до національних
та/або
міжнародних
узгоджених
настанов
щодо
лікування
сибірської
виразки.

Тендиніт та
розриви
сухожиль

Тендинит і
розрив
сухожилля
(особливо це
стосується
Ахіллового
сухожилля,
але не обмежується
ним), іноді
двосторонній,
можуть виникати
вже протягом
48 годин після
початку
лікування
хінолонами
та
фторхінолонами,
і, як
повідомляли,
траплялися навіть
до декількох
місяців
після
припинення
лікування у
пацієнтів,
які
отримували добові
дози 1000 мг
левофлоксацину.
Ризик розвитку
тендиніту та
розриву
сухожиль є
вищим у
пацієнтів літнього
віку,
пацієнтів з
порушенням
функції нирок,
пацієнтів з
трансплантаціями
паренхіматозних
органів та
пацієнтів, які
лікувалися
одночасно
кортикостероїдами.
Тому слід
уникати
одночасного
застосування
кортикостероїдів.

При перших
ознаках
тендиніту
(наприклад, болючий
набряк,
запалення)
лікування
левофлоксацину
слід припинити,
і слід
розглянути
альтернативне
лікування.
Уражені
кінцівки(а)
повинні бути
оброблені
належним
чином (наприклад,
іммобілізація).
При
виникненні
ознак
тендинопатії
не слід
застосовувати
кортикостероїди.

Захворювання,
спричинені Clostridium difficile

Діарея,
особливо
тяжка,
персистуюча
та/або геморагічна,
під час або
після
лікування препаратом
може бути
симптомом
хвороби, спричиненої
Clostridium difficile, найтяжчою
формою якої є
псевдомембранозний
коліт. Якщо
виникають
підозри на
псевдомембранозний
коліт, слід
негайно
припинити
застосування
препарату і
без затримки
почати
підтримувальну
терапію, а
якщо
необхідно –
специфічну
терапію
(наприклад
пероральний
прийом ванкоміцину).
Засоби, що
пригнічують
моторику
кишечнику,
протипоказані
у цій клінічній
ситуації.

Пацієнти,
схильні до
судом

Хінолони
можуть
знижувати
судомний
поріг і
провокувати
розвиток
судом.
Левофлоксацин
протипоказаний
пацієнтам з
епілепсією в анамнезі
(див. розділ
«Протипоказання»).
Як і інші
хінолони,
його слід
застосовувати
з надзвичайною
обережністю
пацієнтам,
схильним до
судом, та при
одночасному
лікуванні
діючими речовинами,
що знижують
судомний
поріг, наприклад
теофіліном (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). У разі
виникнення
судомного
нападу (див.
розділ
«Побічні
реакції»)
левофлоксацин
слід
відмінити.

Пацієнтu
з
недостатністю
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази

Пацієнти
з латентними або
наявними
дефектами
активності
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
можуть бути
схильними до
гемолітичних
реакцій при
лікуванні
антибактеріальними
засобами групи
хінолонів, і
тому
левофлоксацин
їм слід
застосовувати
з
обережністю
та моніторити
можливе
виникнення
гемолізу.

Пацієнти
з ниpковою
недостатністю

Оскільки ЛевоРо
виводиться
переважно
нирками,
потрібна корекція
дози для пацієнтів
із порушеною
функцією
нирок (нирковою
недостатністю),
див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози».

Реакції
підвищеної
чутливості
(гіперчутливості)

Левофлоксацин
може час від
часу спричиняти
серйозні,
потенційно
летальні
реакції підвищеної
чутливості
(наприклад
ангіоневротичний
набряк аж до
анафілактичного
шоку) після
застосування
початкової
дози (див.
розділ «Побічні
реакції»). У цьому
випадку
пацієнтам
слід
припинити лікування
негайно і
звернутися
до лікаря.

Тяжкі
шкірні
побічні
реакції.

Тяжкі прояви шкірних
побічних
реакцій (SCAR),
включаючи
токсичний
епідермальний
некроліз (TEN),
також відомий
як синдром
Лайєлла,
синдром
Стівенса-Джонсона
(SJS). Реакції на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та системними
симптомами (DRESS),
які можуть
бути небезпечними
для життя або
мати
летальний
наслідок,
виявлені при
застосуванні
левофлоксацину
(див. розділ «Побічні
реакції»).
Пацієнтів
слід
попередити
про ознаки і симптоми
виражених
шкірних
реакцій та здійснювати
ретельний
нагляд. Якщо
такі ознаки
та симптоми
з’являються,
слід негайно
припинити
застосування
левофлоксацину
та
розглянути альтернативне
лікування.
Якщо у
пацієнта розвинулася
така
серйозна
реакція, як SJS,
TEN або DRESS при
застосуванні
левофлоксацину,
лікування
левофлоксацином
у цього пацієнта
ні в якому
разі не можна
розпочинати
повторно.

Зміна
рівня
глюкози у
крові.

При
застосуванні
хінолонів,
особливо пацієнтам,
хворим на
цукровий
діабет, які одночасно
приймають
пероральні
гіпоглікемічні
засоби (у
тому числі
глібенкламід)
або інсулін,
повідомляли
про зміни
рівня
глюкози у
крові (як
гіперглікемія,
так і
гіпоглікемія).
Повідомляли
про випадки
гіпоглікемічної
коми. У
пацієнтів,
хворих на
цукровий діабет,
необхідно
контролювати
рівень цукру
в крові.

Профілактика
фотосенсибілізації

Хоча
фотосенсибілізація
виникає дуже
рідко при
застосуванні
левофлоксацину,
з метою її
уникнення
пацієнтам не
рекомендується
піддаватися
дії сильних
сонячних променів
або штучного
УФ-випромінювання
(наприклад,
лампи
штучного
ультрафіолетового
випромінювання,
солярій) під
час прийому ЛевоРо
та протягом 48
годин після
припинення
застосування
препарату.

Пацієнти,
які
отримували
антагоністи
вітаміну К

Внаслідок
можливого
збільшення
показників
коагуляційних
тестів (протромбіновий
час/міжнародне
нормалізаційне
співвідношення
(МНС)) і/або
кровотечі у
пацієнтів,
які приймали ЛевоРо у
поєднанні з
антагоністом
вітаміну К
(наприклад
варфарином),
за
коагуляційними
тестами слід
спостерігати,
якщо ці
лікарські
засоби
застосовувати
одночасно
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Псuхотичні
реакції

Повідомляли
про
психотичні
реакції у
пацієнтів,
які приймають
хінолони,
включаючи ЛевоРо. У дуже рідкісних
випадках
вони
прогресували
до суїцидальних
думок та
самодеструктивної
поведінки,
іноді лише
після
прийому
єдиної дози
левофлоксацину
(див. розділ
«Побічні реакції»).
У разі, якщо
у пацієнта
виникають ці
реакції,
прийом ЛевоРо слід
припинити та
вдатися до
відповідних
заходів.
Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
ЛевоРо пацієнтам із
психотичними
розладами
або
пацієнтам із
психічними
захворюваннями
в анамнезі.

Подовження
інтервалу QT

Слід
з
обережністю
застосовувати
фторхінолони,
включаючи ЛевоРо, пацієнтам
з відомими
факторами
ризику подовження
інтервалу QT, такими
як,
наприклад:

-
вроджений або
набутий синдром
подовження
інтервалу QT;

-
супутнє
застосування
лікарських
засобів,
відомих
своєю
здатністю
подовжувати
інтервал QT
(наприклад
протиаритмічних
засобів
класу ІА та
ІІІ,
трициклічних
антидепресантів,
макролідів,
антипсихотичних
засобів);

-
нескоригований
електролітний
дисбаланс
(наприклад
гіпокаліємія,
гіпомагніємія);

-
хвороба
серця
(наприклад
серцева
недостатність,
інфаркт
міокарда, брадикардія).

Пацієнти
літнього
віку та жінки
можуть бути
більш
чутливими до
лікарських
засобів, які
подовжують
інтервал QT,
тому
необхідно
дотримуватися
обережності
при
застосуванні
фторхінолонів,
у тому числі
левофлоксацину,
таким
категоріям
пацієнтів
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози», «Пацієнти
літнього
віку», розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
«Побічні реакції»,
«Передозування»).

Периферичні
нейропатії

У
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
були
зареєстровані
випадки
сенсорної
або сенсомоторної
полінейропатії,
що призводять
до
парестезії,
гіпестезії,
дизестезії
або
слабкості.
Пацієнтам,
які
застосовують
левофлоксацин,
слід
поінформувати
свого лікаря
перед
продовженням
лікування, якщо
розвиваються
симптоми
нейропатії,
такі як біль,
печіння,
поколювання,
оніміння або
слабкість, щоб
запобігти
розвитку
потенційно
необоротного
стану.

Геnатобіліарні
nорушення

При
прийомі
левофлоксацину
повідомляли
про випадки
некротичного
гепатиту аж
до печінкової
недостатності,
що становить
загрозу для
життя,
переважно у
пацієнтів з
тяжкими
основними
захворюваннями,
наприклад
сепсисом (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтам слід
рекомендувати
припинити
лікування та
звернутися
до лікаря,
якщо
виникають
такі прояви
та симптоми
хвороби
печінки, як
анорексія,
жовтяниця,
чорна сеча,
свербіж або біль
у ділянці
живота.

Загострення
міастенії
гравіс

Фторхінолони,
включаючи
левофлоксацин,
блокують
нервово-м’язову
передачу і
можуть
провокувати
м’язову
слабкість у
пацієнтів із
міастенією
гравіс. При
прийомі
фторхінолонів
у
післяреєстраційний
період повідомляли
про серйозні
побічні
реакції,
включаючи летальні
випадки і
необхідність
підтримки
дихання, у
пацієнтів з
міастенією
гравіс. Левофлоксацин
не
рекомендовано
застосовувати
пацієнтам з
міастенією
гравіс в
анамнезі.

Аневризма
та дисекція
аорти та регургітація/недостатність
серцевого клапана
серця

Епідеміологічні
дослідження
повідомляють
про
підвищений
ризик
аневризми та
дисекції
аорти, особливо
у пацієнтів
літнього
віку, та
регургітації
аортального
та
мітрального
клапанів після
застосування
фторхінолонів. Повідомлялось
про випадки
аневризми та
дисекції
аорти, іноді
ускладнені
розривом (включаючи
летальні
випадки), та
про регургітацію/недостатність
будь-якого з
клапанів
серця у
пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Отже,
фторхінолони
слід
застосовувати
лише після
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик
та після
розгляду
інших терапевтичних
варіантів
лікування
пацієнтів із
позитивним
сімейним
анамнезом
аневризми
чи вродженою
вадою
серцевих
клапанів,
або у
пацієнтів з
існуючим
діагнозом
аневризми
та/або
дисекції
аорти, або захворюванням
серцевого
клапану,
або за
наявності
інших
факторів
ризику або
сприятливих
умов

як
і для
аневризми
та дисекції
аорти, так і
при регургітації/недостатності
серцевого клапана (наприклад, порушення
сполучної
тканини,
такі як синдром
Марфана або синдром
Елерса-Данлоса, синдром
Тернера, хвороба
Бехчета,
гіпертонія,
ревматоїдний
артрит) або
додатково

при
аневризмі
та дисекції
аорти
(наприклад,
судинні
розлади,
такі як
артеріїт
Такаясу або
гігантоклітинний
артеріїт,
або відомий
атеросклероз,
або синдром
Шегрена) або
додатково

при
регургітації/недостатності
серцевого
клапана
(наприклад,
інфекційний
ендокардит).
Ризик аневризми
і дисекції
аорти та їх
розрив може бути
підвищений
у пацієнтів,
які
одночасно
отримують
системні
кортикостероїди.

У разі появи
раптового
болю у
животі, грудях
або спині
пацієнтам
слід негайно
звернутися
до лікаря у
відділення
невідкладної
допомоги.

Пацієнтам
слід
рекомендувати
негайно звертатися
за медичною
допомогою у
разі гострої
задишки,
нового
нападу
серцебиття
або розвитку
набряку
живота або
нижніх кінцівок.

Розлади
зору.

Якщо
спостерігається
порушення
зору або інший
вплив на очі,
слід негайно звернутися
до
офтальмолога
(див. розділи
«Побічні
реакції», «Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами»).

Суперінфекція.

При
застосуванні
левофлоксацину,
особливо
довготривалому,
можливий
розвиток опортуністичних
інфекцій та
ріст
резистентних
мікроорганізмів.
Якщо
на тлі
терапії
розвивається
суперінфекція,
необхідно
застосувати
належні заходи.

Вплив на
лабораторні
дослідження

У
пацієнтів,
які
отримували
левофлоксацин,
визначення
опіатів у
сечі може
дати хибнопозитивний
результат.
Може
виникнути
необхідність
підтвердити
позитивні результати
аналізу на
опіати за
допомогою більш
специфічних
методів.

Левофлоксацин
пригнічує
ріст Mycobacterium tuberculosis, і тому
можливий
хибнонегативний
результат
при проведенні
бактеріологічного
дослідження
у пацієнтів
із
туберкульозом.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

UПеріод
вагітності.U Дані
щодо
застосування
левофлоксацину
вагітним
жінкам
обмежені.

Через
відсутність
досліджень з
участю людей
і можливе
ушкодження
хінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте, ЛевоРо
протипоказано
призначати
вагітним та
жінкам, які
годують
груддю. Якщо
під час
лікування препаратом настає
вагітність,
про це слід
повідомити лікаря.

UГодування
груддюU.
Левофлоксацин
протипоказаний
до
застосування
у період
годування
груддю.
Інформації
щодо проникнення
левофлоксацину
у грудне
молоко недостатньо,
хоча інші
фторхінолони
екскретуються
у грудне
молоко. Через
відсутність
досліджень з
участю людей
і можливе
ушкодження
фторхінолонами
суглобового
хряща в
організмі,
який росте, ЛевоРо
не можна
призначати
жінкам, які
годують груддю.

UФертильність.U Левофлоксацин
не призводив
до розладів
фертильності
та
репродуктивної
функції у
щурів.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами.

Деякі
побічні
реакції
(наприклад
запаморочення/вертиго,
сонливість,
порушення
зору) можуть
порушувати
здатність
пацієнта до
концентрації
уваги і
швидкість
його реакції
і, таким
чином,
зумовлювати
підвищений
ризик у
ситуаціях,
коли ці
якості мають
особливо
велике
значення
(наприклад
при керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами).

Спосіб
застосування
та дози.

Таблетки ЛевоРо
приймати 1
або 2 рази на
добу. Доза
залежить від
типу, тяжкості
інфекції та
чутливості імовірного
збудника.

ЛевоРо
у даній
лікарській
формі
(таблетки)
можна застосовувати
для
завершення
курсу терапії
пацієнтам,
які
продемонстрували
поліпшення в
ході
первинного
лікування ЛевоРо,
розчином для
інфузій,
використовуючи
при цьому
такі ж
дозування.

Тривалість
лікування
залежить від
перебігу
хвороби і
становить не
більше 14 днів.
Рекомендовано
продовжувати
лікування ЛевоРо принаймні
протягом 48–72
годин після
нормалізації
температури
тіла або
підтвердженого
мікробіологічними
тестами
знищення
збудників.

Таблетки ЛевоРо
слід ковтати
не
розжовуючи,
запиваючи
достатньою
кількістю
рідини. Для
зручності
дозування
таблетку
можна
розділити по
рисці для
поділу. Приймати
таблетки
можна як
разом з їжею,
так і в інший
час.

Препарат
треба застосовувати
щонайменше
за 2 години до
або після
застосування
солей заліза,
солей цинку,
антацидів, що
містять
магній або
алюміній,
диданозину
(лише для
форм, які
містять алюміній
або магній у
буферних
засобах) та
сукральфату
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Рекомендоване
дозування Uдля
дорослих
пацієнтів з
нормальною
функцією
нирокU, у яких
кліренс
креатиніну
становить
понад 50 мл/хв

Таблиця 3

Показання

Добова
доза
(залежно від
тяжкості)

Кількість

прийомів
на добу

Тривалість
лікування
(залежно від
тяжкості)

Гострі
бактеральні
синусити

500 мг

1 раз

10–14 днів

Загострення
хронічного
обструктивного
захворювання
легень,
включаючи
бронхіт

500 мг

1 раз

7–10 днів

Негоспітальні

Пневмонії

500 мг

1–2 рази

7–14 днів

Гострий пієлонефрит

500 мг

1
раз

7–10 днів

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів
включно з
пієлонефритом

500 мг

1 раз

7–14 днів

Неускладнений
цистит

250 мг

1 раз

3 дні

Хронічний
бактеріальний
простатит

500 мг

1 раз

28 днів

Ускладнені
інфекції

шкіри і
м’яких
тканин

500 мг

1–2 рази

7–14 днів

Легенева
сибірська
вирізка

500 мг

1 раз

8 тижнів

Особливі
популяції

UДозування
для пацієнтів
з порушеною
функцією
нирок,
у яких
кліренс
креатиніну
менше
50 мл/хв

Таблиця 4

Режим
дозування

(залежно
від
тяжкості
інфекції та
нозологічної
форми)

250 мг/24 години

500 мг/24 години

500 мг/12 годин

Кліренс
креатиніну

перша доза
– 250 мг;

перша доза
– 500 мг;

перша доза
– 500 мг;

50–20
мл/хв

наступні
– 125* мг/24 год

наступні
– 250* мг/

24
год

наступні
– 250* мг/12 год

19–10
мл/хв

наступні – 125*
мг/48 год

наступні – 125*
мг/

24 год

наступні – 125*
мг/12 год

<10 мл/хв (а
також при
гемодіалізі
та ХАПД P1P)

наступні – 125*
мг/48 год

наступні – 125*
мг/

24 год

наступні – 125*
мг/24 год

P1P
Після
гемодіалізу
або
хронічного
амбулаторного
перитонеального
діалізу
(ХАПД)
додаткові
дози не
потрібні.

*Оскільки
таблетка
ЛевоРо не
ділиться, у
випадку
призначення
доз 250 мг, 125 мг
слід
застосовувати
лікарські
засоби левофлоксацину
з можливістю забезпечення
такого
дозування.

UДозування
для
пацієнтів з
порушеною
функцією
печінки.U
Корекція
дози не
потрібна,
оскільки
левофлоксацин
незначною
мірою
метаболізується
у печінці та
виводиться
переважно
нирками.

UДозування
для
пацієнтів
літнього
віку. UЯкщо
ниркова
функція не
порушена,
немає
потреби в
корекції
дози (див.
розділ
«Особливості
застосування»:
Тендиніт
та розриви
сухожиль, Подовження
інтервалу QT).

Діти.
Дітям
протипоказано
застосовувати
ЛевоРо,
оскільки не
виключене
ушкодження
суглобового
хряща (див. розділ «Протипоказання»).

Передозування.

Симптоми
передозування
препарату ЛевоРо
– це
порушення з
боку
центральної
нервової
системи (ЦНС)
(сплутаність
свідомості,
запаморочення,
порушення
свідомості
та судомні
напади); реакції
з боку
травної
системи, такі
як нудота та
ерозія
слизових
оболонок;
можливе подовження
QT-інтервалу.

Повідомляли,
що при
застосуванні
левофлоксацинк
спостерігалися
ефекти з боку
ЦНС,
включаючи
помутніння
свідомості,
судоми, галюцинації
і тремор.

Лікування:
симптоматичне.
Варто
передбачити
моніторинг
ЕКГ, оскільки
можлива
пролонгація
інтервалу QT. Для захисту
слизової
шлунка слід застосовувати
антацидні
засоби.
Гемодіаліз, у
тому числі перитонеальний
діаліз або
ХАПД, не є
ефективним
для
виведення
левофлоксацину
з організму.
Немає жодних
специфічних
антидотів.

Побічні
реакції.

Частота
побічних
ефектів,
зазначених у
таблиці 4,
визначалась
за допомогою таких критеріїв:
дуже часто (>1/10),
часто (від
>1/100 до  <1/10),
нечасто (від >1/1000 до  <1/100),
рідко (від
>1/10000, до <1/1000), дуже
рідко (>1/10000),
невідомо (не
можна
визначити з наявних
даних).

В
кожній групі
побічні
реакції
подано в порядку
зменшення проявів.

Таблиця
5

Системи
органів та
систем

Часто

нечасто

Рідко

невідомо

Інфекції
та інвазії

Грибкові
інфекції,
включаючи
інфекції,
спричинені
грибками
роду Candida.

Резистентність
патогенних
мікроорганізмів

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

Лейкопенія
еозинофілія

Тромбоцитопенія

Нейтропенія

Панцитопенія

Агранулоцитоз

Гемолітична
анемія

З боку
імунної
системи

Ангіоневротичний
набряк

Гіперчутливість

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Анафілактичний
/анафілактоїдний
шокPa

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

З
боку
ендокринної
системи

Синдром
порушення
секреції
антидіуретичного
гормону

З боку
метаболізму
та
харчування

Анорексія

Гіпоглікемія,
в основному
у пацієнтів,
хворих на
діабет

(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Гіперглікемія

Гіпоглікемічна
кома (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

З боку
психіки*

Безсоння

Тривожність

Неспокій

Стани страху

Сплутаність
свідомості
Нервовість

Психотичні
реакції

(в т.ч.
галюцинації,
параноя)

Депресія

Ажитація

Незвичайні
сновидіння

Нічні
кошмари

Психотичні
реакції з
самодеструктивною
поведінкою,
включаючи
суїцидальну
спрямованість
мислення
або дій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
нервової
системи*

Головний
біль

Запаморочення

Сонливість

Тремор

Дисгевзія  (суб’єктивний
розлад
смаку)

Судоми
(див.
розділ
«Проти-показання»
та
«Особливості
застосування»)

Парестезія

Периферична
сенсорна
або
сенсомоторна
нейропатія (див.
«Особливості
застосування»)

порушення
нюху
(паросмія),
включаючи
аносмію
(відсутність
нюху)

Дискінезія (порушення
координації
рухів)

Екстрапірамідні
розлади

Агевзія

Синкопе
(непритомність)
Доброякісна
внутрішньочерепна
гіпертензія

З боку
органів
зору*

Зорові
порушення, такі як затуманення
зору,
нечіткість
зору (див.
«Особливості
застосування»)

Тимчасова
втрата зору (див.
«Особливості
застосування»)

З боку
органів
слуху та
рівноваги*

Вертиго

Шум у
вухах

Втрата слуху Порушення
слуху

Серцеві
розлади**

Тахікардія

Відчуття
серцебиття

Шлуночкова
тахікардія,  що
може призводити
до зупинки
серця

Шлуночкова
аритмія
типу torsade de pointes
(переважно у
пацієнтів із
факторами
ризику
подовження
інтервалу QT), подовження
інтервалу QT на
електрокардіограмі
(див. розділи
«Особливості
застосування»:
Подовження
інтервалу QT та
«Передозування»)

Судинні
розлади**

Артеріальна
гіпотензія

З боку
дихальної
системи

Задишка
(диспное)

Бронхоспазм

Алергічний
пневмоніт

Шлунково-кишкові
розлади

Діарея

Блювання

Нудота

Абдомінальний
біль

Диспепсія

Метеоризм/здуття
живота

Запор

Діарея геморагічна, що може свідчити про ентероколіт, включаючи псевдомембранозний коліт (див. розділ «Особливості застосування»)

Панкреатит

Гепатобіліарні
розлади

Підвищення
показників
печінкових
ензимів
(АЛТ/АСТ,
лужна
фосфатаза,
ГГТП)

Підвищення
рівня
білірубіну
в крові

Жовтяниця
та тяжке
ураження
печінки,
включаючи
випадки
гострої
печінкової
недостатності
(іноді
летальні),
переважно у
пацієнтів з
тяжкими
основними
захворюваннями
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Гепатит

З боку
шкіри та
підшкірних
тканинPb

Висипання

Свербіж

Кропив’янка

Гіпергідроз

Реакція
на
лікарський
засіб, що
супроводжується
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS) (див.
«Особливості
застосування»),
локалізовані
висипання
на шкірі,
спричинені
лікарськими
засобами

Токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла),
синдром
Стівенса–Джонсона  мультиформна
еритема, реакції
фоточутливості

(див.
«Особливості
застосування»)

лейкоцитопластичний
васкуліт,
стоматит

З боку кістково-м’язової
системи та
сполучної тканини*

Артралгія

Міалгія

Ураження
сухожиль
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
у тому числі
їх запалення
(тендиніт)
(наприклад,
ахіллового
сухожилля).
М’язова
слабкість,
яка може
мати
особливе
значення
для хворих
на
міастенію
гравіс (див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Рабдоміоліз,
розрив
сухожилля
(наприклад ахіллового:
див. розділ
«Особливості
застосування»),
розрив
зв’язок,
розрив
м’язів, артрит

З боку
нирок та
сечовивідної
системи

Підвищені
показники
креатиніну
в сироватці
крові

Гостра
ниркова
недостатність
(наприклад,
внаслідок
інтерстиціального
нефриту)

Загальні
розлади*

Астенія

Підвищення
температури
тіла
(пірексія)

Біль
(включаючи
біль у спині,
грудях та
кінцівках)

PaPАнафілактичні
та
анафілактоїдні
реакції
іноді
можливі навіть
після
застосування
першої
дози.

PbPРеакції
з боку шкіри
та слизової
оболонки  іноді
можливі
навіть після
застосування
першої
дози.

*У дуже
рідкісних
випадках у
пацієнтів,
які
отримували
хінолони та
фторхінолони,
незалежно
від наявних
факторів
ризику,
повідомляли
про тривалі
(протягом
місяців або
років)
інвалідизуючі
та потенційно
незворотні
серйозні
побічні
реакції, які
впливають на
різні, а
іноді на
декілька одразу
систем
організму та
органи чуття
(у тому числі
реакції, такі
як тендиніт,
розрив
сухожилля,
артралгія,
біль у
кінцівках,
порушення ходи;
невропатія,
повязана з
парастезією;
депресія,
втома,
порушення
пам’яті,
порушення
сну,
порушення
слуху, зору,
смаку та запаху).

** У
пацієнтів,
які
отримували
фторхінолони,
повідомлялося
про випадки
аневризми та
дисекції
аорти, інколи
ускладнені
розривом
(включаючи
летальні
випадки), та
регургітації/недостатності
будь-якого з
клапанів серця
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Серед
інших
небажаних
побічних
ефектів, що
асоціюються
з прийомом
фторхінолону,
напади
порфірії у
пацієнтів з
наявністю
порфірії.

Термін
придатності. 4
роки.

Умови
зберігання.

9TНе
потребує9T 9Tспеціальних9T 9Tумов9T 9Tзберігання.9T

9TЗберігати у9T 9Tнедоступному9T 9Tдля9T 9Tдітей9T 9Tмісці.

Упаковка.

По
10 таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою, у
блістері; по  1
блістеру в
картонній
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

АНТИБІОТИКИ
СА

ANTIBIOTICE SA

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Вул. Валея
Лупулуй 1, м.
Ясси 707410,
Румунія

1, Valea Lupului Street, 707410,
Iasi, Romania