ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

БРЕНАМ
500

(BRENUM 500)

Склад:

діюча
речовина: меропенем;

1 флакон
містить меропенему
тригідрату у
перерахуванні
на меропенем 500 мг;

допоміжна
речовина: натрію
карбонат.

Лікарська
форма. Порошок для
розчину для
ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: кристали
або кристалічний
порошок від
безбарвного
до білого або
світло-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Протимікробні
засоби для
системного
застосування.
Карбапенеми.
Код АТХ J01D H02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Меропенем
чинить
бактерицидну
дію шляхом
інгібування
синтезу
стінок
бактеріальних
клітин у
грампозитивних
і грамнегативних
бактерій
шляхом
зв’язування
з білками
крові, що
зв’язують
пеніцилін (PBP).

Як
і для інших β-лактамних
антибактеріальних
засобів, показники
часу, при
яких
концентрації
меропенему
перевищували
мінімальні
інгібуючі
концентрації
(МІС) (Т>МІС),
вказували на
високий
ступінь
кореляції з
ефективністю.
На
доклінічних
моделях
меропенем
продемонстрував
активність
при
концентраціях
у плазмі
крові, що
перевищували
МІС для інфікуючих
мікроорганізмів
приблизно на
40 % від інтервалу
дозування. Це
цільове
значення не було
встановлено
клінічно.

Бактеріальна
резистентність
до меропенему
може
виникнути у
результаті:

–
зниження
проникності
зовнішньої
мембрани
грамнегативних
бактерій (у
зв’язку зі зниженням
продукування
поринів);

–
зниження
спорідненості
з цільовими PBP;

–
підвищення
експресії
компонентів
ефлюксного
насоса;

–
продукування
β-лактамаз,
які можуть
гідролізувати
карбапенеми.

У
Європейському
Союзі були
зареєстровані
вогнища
інфекції,
спричинені
бактеріями,
стійкими до
карбапенемів.

Перехресна
резистентність
між меропенемом
і
лікарськими
засобами, що
належать до класів
хінолонів,
аміноглікозидів,
макролідів
та
тетрациклінів,
з
урахуванням
цільових
мікроорганізмів
відсутня. Однак
бактерії
можуть
проявляти
резистентність
до більш ніж
одного класу
антибактеріальних
препаратів у
випадку, коли
залучений до
дії механізм
включає
непроникність
мембрани
клітин та/або
наявність
ефлюксного (-их)
насоса (-ів).

Граничні
значення МІС,
визначені у процесі
клінічних
досліджень
Європейським
комітетом з
визначення
чутливості
до
протимікробних
препаратів
(EUCAST), наведені
нижче.

Мікроорганізм

Чутливий (S),
(мг/л)

Резистентний
(R), (мг/л)

Enterobacteriaceae

≤
2

>
8

Види Pseudomonas

≤
2

>
8

Види Acinetobacter

≤
2

>
8

Streptococcus, групи
А, В, C, G

примітка
6

примітка
6

Streptococcus pneumoniae1

≤
2

>
2

Інші
стрептококи2

≤
2

>
2

Види Enterococcus

–

–

Види Staphylococcus

примітка
3

примітка
3

Haemophilus influenzae1,2
та
Моraxella catarrhalis2

≤
2

>
2

Neisseria meningitidis2,4

≤
0,25

>
0,25

Грампозитивні
анаероби,
крім Clostridium difficile

≤
2

>
8

Грамнегативні
анаероби

≤
2

>
8

Listeria monocytogenes

≤
0,25

>
0,25

Граничні
значення, не
пов’язані з
видами мікроорганізмів5

≤
2

>
8

1Граничні
значення
меропенему
для Streptococcus pneumoniae та Haemophilus influenzae при
менінгіті
становлять
0,25/л мг/л
(чутливі) та
1 мг/л
(резистентні).

2Штами
мікроорганізмів
зі
значеннями
МІС, вищими
за граничні
значення S/R, є
дуже рідкісними
або про них дотепер
не
повідомляли.
Аналізи щодо
ідентифікації
та
протимікробної
чутливості щодо
будь-якого
такого
ізоляту
необхідно
повторити і,
якщо
результат
підтвердиться,
ізолят
направити до
експертної
лабораторії.
До того часу,
поки є дані
про клінічну
відповідь
для верифікованих
ізолятів з
МІС, вищими
за поточні
граничні
значення
резистентності
(позначено
курсивом),
ізоляти слід
реєструвати
як стійкі.

3Чутливість
стафілококів
до
карбапенемів
прогнозується,
виходячи з
даних
чутливості
до цефокситину.

4Граничні
значення
відносяться
тільки до менінгіту.

5Граничні
значення, не
пов’язані з
видами
мікроорганізмів,
були
визначені в
основному,
виходячи з
даних ФК/ФД, і
не залежать
від
розподілу МІС
окремих
видів. Вони
призначені
для використання
щодо видів,
не
зазначених у
таблиці та
виносках.
Граничні
значення, не
пов’язані з
видами,
базуються на таких
дозах:
граничні
значення EUCAST
застосовувати
до
меропенему
по 1000 мг 3 рази
на добу
внутрішньовенно
протягом 30
хвилин як
найнижчу дозу.
Розглядали
дози по 2 г 3
рази на добу
при тяжких
інфекціях і
при
проміжних/резистентних
граничних
значеннях.

6β-лактамна
чутливість
стрептококових
груп A, B, C і G
прогнозується,
виходячи з
чутливості
до
пеніциліну.

«–» Проведення
аналізу щодо
визначення
чутливості
не
рекомендується,
оскільки вид
є поганою
мішенню для застосування
лікарського
засобу. Ізоляти
можуть бути
визначені як
резистентні
без
попереднього
тестування.

Поширеність
набутої
резистентності
може
змінюватися
географічно
та у часі для
окремих
видів, тому
бажано враховувати
місцеву
інформацію щодо
резистентності
мікроорганізмів,
особливо при
лікуванні
тяжких
інфекцій. У
разі
необхідності,
коли рівень
поширеності
резистентності
мікроорганізмів
на місцевому
рівні є
таким, що
користь від
застосування
лікарського
засобу,
принаймні щодо
деяких видів
інфекцій,
викликає
сумніви, слід
звернутися
за
консультацією
до експерта.

Нижче зазначені
патогенні
мікроорганізми,
виходячи з
клінічного
досвіду і
терапевтичних
протоколів
лікування
захворювань.

Зазвичай
чутливі види

Грампозитивні
аероби

Enterococcus
faecalis7

Staphylococcus
aureus (метицилінчутливий)8

Види Staphylococcus (метицилінчутливий),
у тому числі Staphylococcus epidermidis

Streptococcus
agalactiae (група В)

Група Streptococcus milleri (S. anginosus, S. constellatus та S. intermedius)

Streptococcus
pneumoniae

Streptococcus
pyogenes (група А)

Грамнегативні
аероби

Citrobacter
freundii

Citrobacter
koseri

Enterobacter
aerogenes

Enterobacter
cloacae

Escherichia
coli

Haemophilus
influenzae

Klebsiella
oxytoca

Klebsiella
pneumoniae

Morganella
morganii

Neisseria
meningitides

Proteus
mirabilis

Proteus
vulgaris

Serratia
marcescens

Грампозитивні
анаероби

Clostridium
perfringens

Peptoniphilus asaccharolyticus

Види Peptostreptococcus (у
тому числі P. micros,
P. anaerobius, P. magnus)

Грамнегативні
анаероби

Bacteroides caccae

Група
Bacteroides fragilis

Prevotella
bivia

Prevotella
disiens

Види,
для яких
набута
резистентність
може бути
проблемою

Грампозитивні
аероби

Enterococcus
faecium7,9

Грамнегативні
аероби

Види Acinetobacter

Burkholderia cepacia

Pseudomonas
aeruginosa

За
своєю
природою
резистентні
мікроорганізми

Грамнегативні
аероби

Stenotrophomonas
maltophilia

Види Legionella

Інші
мікроорганізми

Chlamydophila pneumoniae

Chlamydophila psittaci

Coxiella burnetii

Mycoplasma pneumoniae

7Види,
які виявили
природну
проміжну
чутливість.

8Усі
метицилінрезистентні
стафілококи
є
резистентними
до
меропенему.

9Показник
резистентності
> 50 % в одній
або кількох
країнах
Європейського
Союзу.

Сап
і меліоїдоз: застосування
меропенему у
людей
базується на
даних чутливості
до B. mallei і B. pseudomallei in vitro
і на
обмежених
даних у
людей. Лікарям
слід
спиратися на
національні
та/або
міжнародні
консенсусні
документи, що
стосуються лікування
сапу і
меліоїдозу.

Фармакокінетика.

У
здорових
людей
середній
період
напіввиведення
з плазми
крові
становить
приблизно 1 годину;
середній
об’єм
розподілу
становить приблизно
0,25 л/кг (11-27 л);
середній
кліренс
становить
287 мл/хв при застосуванні
препарату в
дозі 250 мг, зі
зниженням
кліренсу до
205 мл/хв при
застосуванні
препарату у
дозі 2 г. При
застосуванні
препарату у
дозах 500 мг, 1000 мг
і 2000 мг, що
вводили у
вигляді
інфузії
протягом 30
хвилин,
середні
значення максимальної
концентрації
(Cmax)
відповідно
становлять
приблизно 23, 49 і
115 мкг/мл;
відповідні
значення площі
під
фармакокінетичною
кривою «концентрація-час»
(AUC) становлять
39,3, 62,3 і
153 мкг×год/мл.
Після
проведення
інфузії протягом
5 хвилин Cmax становить
52 і 112 мкг/мл при
введенні
препарату у
дозах 500 і 1000 мг
відповідно.
При введенні
кількох доз
препарату
кожні 8 годин
пацієнтам із
нормальною
функцією
нирок
накопичення
меропенему
не спостерігалося.

У
процесі
проведення
дослідження
з участю 12
пацієнтів,
яким вводили
меропенем у
дозі 1000 мг
кожні 8 годин
після
проведення
хірургічної
операції з
приводу
інтраабдомінальних
інфекцій,
були
виявлені
значення
показників Cmax
і періоду
напіввиведення
(t1/2), які
відповідають
показникам
здорових людей,
але мають більший
об’єм
розподілу
(27 л).

Розподіл

Середнє
значення
зв’язування
меропенему з
білками
плазми крові
становило
приблизно 2 %
і не залежало
від концентрації
препарату.
Після
швидкого
введення
препарату (5
хвилин або
менше)
фармакокінетика
є
біекспоненціальною,
але це є набагато
менш
очевидним
після 30‑хвилинної
інфузії. Було
виявлено, що
меропенем
добре
проникає у
деякі рідини
та тканини
організму, включаючи
легені,
бронхіальний
секрет, жовч, спинномозкову
рідину,
тканини
статевих органів
жінки, шкіру,
фасції, м’язи
і перитонеальні
ексудати.

Метаболізм

Меропенем
метаболізується
шляхом гідролізу
β-лактамного
кільця,
утворюючи
мікробіологічно
неактивний метаболіт.
В умовах in vitro
меропенем
демонструє
знижену
сприйнятливість
до гідролізу
під дією
дегідропептидази-І
(ДГП-І) людини
порівняно з
іміпенемом, і
потреби в
одночасному
застосуванні
інгібітора
ДГП-І немає.

Виведення

Меропенем
виводиться насамперед
у
незміненому
вигляді
нирками. Приблизно
70 % (50‑75 %) дози
препарату
виводиться у
незміненому
вигляді
протягом 12
годин, ще 28 %
виділяється
у вигляді
мікробіологічно
неактивного
метаболіту, з
калом
виводиться лише
приблизно 2 %
від дози.
Виміряний
нирковий
кліренс та
ефект
пробенециду
показують, що
меропенем
піддається
як фільтрації,
так і
канальцевій
секреції.

Ниркова
недостатність

Порушення
функції
нирок
зумовлює
появу високих
показників AUC
у плазмі
крові і триваліший
період
напіввиведення
для меропенему.
Спостерігалося
збільшення
показників AUC
у 2,4 раза у
пацієнтів із
помірними
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
(КК) 33-74 мл/хв), у 5
разів – у
пацієнтів з
тяжкими
порушеннями
функції
нирок (КК 4-23 мл/хв)
і в 10 разів – у
пацієнтів,
які перебувають
на
гемодіалізі
(КК <2 мл/хв) порівняно
зі здоровими добровольцями
(КК >80 мл/хв).
Показники AUC
мікробіологічно
неактивного
метаболіту з
відкритим
кільцем
також значно
підвищувалися
у пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок.
Корекція
дози препарату
рекомендується
пацієнтам із
помірними та
тяжкими
порушеннями
функції
нирок (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Меропенем
виводиться
шляхом
гемодіалізу
з кліренсом,
що був під
час
проведення
гемодіалізу
приблизно в 4
рази вищий,
ніж у пацієнтів
з анурією.

Печінкова
недостатність

Дослідження
з участю
пацієнтів з
алкогольним
цирозом
печінки
показує
відсутність
впливу
захворювання
печінки на
фармакокінетику
меропенему
після
застосування
повторних
доз
препарату.

Дорослі
пацієнти

Дослідження
фармакокінетики,
проведені з
участю
пацієнтів, не
виявили
значних
фармакокінетичних
відмінностей
порівняно зі
здоровими добровольцями
з
аналогічною
функцією
нирок.
Популяційна
модель,
розроблена
на основі
даних 79 пацієнтів
з
інтраабдомінальною
інфекцією або
пневмонією,
показала
залежність
основного
об’єму від
маси тіла,
кліренсу
креатиніну і
віку.

Діти

Дослідження
фармакокінетики
у немовлят і
дітей з
інфекцією
при
застосуванні
препарату у
дозах 10, 20 і
40 мг/кг
продемонстрували
значення Cmax,
що
наближаються
до значень,
виявлених у
дорослих
після застосування
препарату у
дозах 500, 1000 і 2000 мг
відповідно. У
процесі
проведення
порівняння
були
виявлені фармакокінетичні
характеристики
між дозами
препарату і
періодами
напіввиведення,
подібні до
таких, що
спостерігалися
у дорослих, у
всіх, крім
наймолодших
пацієнтів (< 6
місяців t1/2 1,6
години).
Середні
значення
кліренсу
меропенему
становили
5,8 мл/хв/кг (6-12 років),
6,2 мл/хв/кг (2-5 років),
5,3 мл/хв/кг (6‑23 місяці)
і 4,3 мл/хв/кг (2-5 місяців).
Приблизно 60 %
дози
виводиться із
сечею
протягом 12 годин
у вигляді
меропенему
та ще 12 % – у
вигляді
метаболіту.
Концентрація
меропенему у
спинномозковій
рідині у дітей
з менінгітом
становить
приблизно 20 %
від
одночасно
виявленого
рівня
препарату у
плазмі крові,
хоча має
місце значна
міжіндивідуальна
варіабельність
показників.

Фармакокінетика
меропенему у
новонароджених,
яким
застосовували
антибактеріальне
лікування,
продемонструвала
вищий кліренс
у
новонароджених
з більшим
хронологічним
або
гестаційним
віком із
загальним
середнім t1/2 2,9 години.
Моделювання
процесу за
Монте Карло з
урахуванням
популяційної
ФК-моделі показало,
що при режимі
дозування
20 мг/кг кожні
8 годин було
досягнуто T>MIC
60 % по
відношенню
до P. aeruginosa
у 95 %
новонароджених,
які
народилися
передчасно, і
у 91 %
доношених
новонароджених.

Пацієнти
літнього
віку

Дослідження
фармакокінетики
у здорових осіб
літнього
віку (65-80 років)
показали
зниження
кліренсу
плазми крові,
що корелює зі
зниженням
кліренсу креатиніну,
пов’язаним з
віком, а
також незначне
зниження
нениркового
кліренсу.
Корекція
дози
препарату не
потрібна
пацієнтам
літнього
віку, за
винятком
випадків
помірного і
тяжкого
порушення
функції
нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
показаний
для
лікування
таких
інфекцій у дорослих
і дітей віком
від 3 місяців:

·
пневмонії,
у тому числі
негоспітальної
та госпітальної;

·
бронхолегеневих
інфекцій при
муковісцидозі;

·
ускладнених
інфекцій
сечовивідних
шляхів;

·
ускладнених
інтраабдомінальних
інфекцій;

·
інфекцій
під час
пологів і
післяпологових
інфекцій;

·
ускладнених
інфекцій
шкіри і
м’яких тканин;

·
гострого
бактеріального
менінгіту.

Препарат
можна
застосовувати
для
лікування
пацієнтів із
нейтропенією
і пропасницею
при підозрі
на те, що вона
спричинена
бактеріальною
інфекцією.

Лікування
пацієнтів із
бактеріємією,
яка
пов’язана
або може бути
пов’язана з
будь-якою із
зазначених
вище
інфекцій.

Слід
враховувати
офіційні
рекомендації
щодо
відповідного
застосування
антибактеріальних
препаратів.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до будь-якої
з допоміжних
речовин
препарату.

Підвищена
чутливість
до будь-якого
іншого
антибактеріального
засобу групи
карбапенемів.

Тяжка
підвищена
чутливість
(наприклад,
анафілактичні
реакції,
тяжкі
реакції з боку
шкіри) до
будь-якого
іншого типу β-лактамного
антибактеріального
засобу (наприклад,
пеніцилінів
або
цефалоспоринів).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Дослідження
щодо
взаємодії
препарату з іншими
лікарськими
засобами,
крім пробенециду,
не проводили.

Пробенецид
конкурує з
меропенемом
щодо
активного
канальцевого
виведення і
таким чином
пригнічує
ниркову
екскрецію
меропенему,
що призводить
до
збільшення
періоду
напіввиведення
та
підвищення
концентрації
меропенему у
плазмі крові.
Слід
проявляти
обережність
у випадку одночасного
застосування
пробенециду
з меропенемом.

Потенційний
вплив меропенему
на
зв’язування
з білками
інших препаратів
або
метаболізм
не вивчався.
Проте зв’язування
з білками
настільки
незначне, що
взаємодії з
іншими
сполуками з
урахуванням
цього механізму
можна не
очікувати.

При
одночасному
застосуванні
з карбапенемами
було
зареєстровано
зниження
рівня
вальпроєвої
кислоти у
крові, яке за 2
дні
становило приблизно
60-100 %. Через
швидкий
початок дії
та ступінь зниження
одночасне
застосування
вальпроєвої кислоти/вальпроату
натрію/вальпроміду
і карбапенемів
вважається
таким, що не
піддається
коригуванню,
тому слід
уникати такої
взаємодії
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Пероральні
антикоагулянти

Одночасне
застосування
антибіотиків
із
варфарином
може
посилювати
його антикоагулянтний
ефект. Було
зареєстровано
багато
повідомлень
про
підвищення
антикоагулянтного
ефекту
пероральних
антикоагулянтних
препаратів, у
тому числі
варфарину, у
пацієнтів,
які
одночасно
отримують
антибактеріальні
препарати.
Ризик може
змінюватися
залежно від
виду
основної
інфекції,
віку і
загального
стану
пацієнта,
таким чином
внесок антибактеріальних
препаратів у
підвищення рівня
міжнародного
нормалізованого
відношення (МНВ)
оцінити
важко.
Рекомендується
проводити частий
контроль
рівня МНВ
протягом та
одразу після
одночасного застосування
антибіотиків
з пероральним
антикоагулянтом.

Діти

Усі
дослідження
лікарських
взаємодій проводили
тільки у
дорослих.

Особливості
застосування.

При
виборі
меропенему
як засобу
лікування
слід брати до
уваги
доцільність
застосування
антибактеріального
засобу групи
карбапенемів,
враховуючи
такі фактори
як тяжкість
інфекції,
поширеність
резистентності
до інших
відповідних
антибактеріальних
засобів, а
також ризик
вибору препарату
щодо бактерій,
стійких до
карбапенемів.

Резистентність
до Enterobacteriaceae,
Pseudomonas aeruginosa та
Acinetobacter

У
Європейському
Союзі
резистентність
до пенемів Enterobacteriaceae, Pseudomonas aeruginosa і Acinetobacter варіюється.
При
призначенні
препарату рекомендується
враховувати
місцеву
резистентність
цих бактерій
до пенемів.

Реакції
гіперчутливості

Як
і при
застосуванні
інших β-лактамних
антибіотиків,
повідомляли
про випадки
серйозних, а
іноді з
летальними
наслідками,
реакцій
підвищеної
чутливості
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Побічні
реакції»).

Пацієнти,
у яких в
анамнезі
зареєстровані
випадки
підвищеної
чутливості
до карбапенемів,
пеніцилінів
або інших β-лактамних
антибіотиків,
можуть також
мати
підвищену
чутливість
до
меропенему.
Перед
початком терапії
меропенемом
слід
провести
ретельне опитування
щодо
попередніх
реакцій підвищеної
чутливості
до β-лактамних
антибіотиків.

При
виникненні
тяжкої
алергічної
реакції
застосування
препарату
слід
припинити та
вдатися до
відповідних
заходів.

Повідомлялося
про тяжкі
побічні
реакції з
боку шкіри,
такі як
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний епідермальний
некроліз,
медикаментозна
алергія з
еозинофілією
і системними
симптомами
(DRESS-синдром),
мультиформна
еритема та гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз у
пацієнтів,
які
отримували
лікування меропенемом
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У
разі появи
ознак та
симптомів, що
свідчать про
ці реакції,
меропенем
слід негайно відмінити
і розглянути
альтернативне
лікування.

Коліт,
пов’язаний
із
застосуванням
антибіотиків

При
застосуванні
майже всіх
антибактеріальних
препаратів, у
тому числі
меропенему,
були
зареєстровані
випадки
коліту,
пов’язаного
із
застосуванням
антибіотиків,
і випадки
псевдомембранозного
коліту,
ступінь
тяжкості
яких може варіювати
від легкого
до такого, що
становить
загрозу
життю. Тому
важливо враховувати
можливість
такого
діагнозу у
пацієнтів, у яких
під час або
після
застосування
меропенему
виникла
діарея (див.
розділ «Побічні
реакції»).
Слід
розглянути
питання про
припинення
лікування
меропенемом
та проведення
специфічного
лікування,
спрямованого
проти Clostridium
difficile. Не слід
призначати
лікарські
засоби, які пригнічують
перистальтику
кишечнику.

Судоми

Під
час
лікування
карбапенемами,
у тому числі
меропенемом,
рідко
повідомляли
про судоми
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Контроль
функції
печінки

У
зв’язку з
ризиком
розвитку
печінкової токсичності
(порушення
функції
печінки з холестазом
і цитолізом)
під час
лікування меропенемом
слід
ретельно
контролювати
функції печінки
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Застосування
препарату
пацієнтам із
захворюваннями
печінки: під
час
лікування меропенемом
у пацієнтів з
уже
існуючими
захворюваннями
печінки слід
ретельно
контролювати
функції
печінки.
Коригування
дози
препарату не
потрібне (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Сероконверсія
прямого
антиглобулінового
тесту
(реакція
Кумбса)

Лікування
меропенемом
може
призвести до виникнення
позитивної
прямої/непрямої
реакції
Кумбса.

Одночасне
застосування
меропенему і
вальпроєвої
кислоти/вальпроату
натрію/вальпроміду не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Препарат
містить приблизно
4,0 мЕкв
натрію на 1 г
дози
препарату, що
необхідно
враховувати
при
призначенні
препарату
пацієнтам,
які перебувають
на дієті з
контрольованим
вмістом натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Дані
щодо
застосування
меропенему
вагітним
жінкам
відсутні або
їх кількість
обмежена.

Дослідження
на тваринах
не виявили
прямих або
опосередкованих
ефектів
репродуктивної
токсичності. Як
запобіжний
захід бажано
уникати
застосування
меропенему у
період
вагітності.

Годування
груддю

Невелика
кількість
меропенему
проникає у грудне
молоко
людини.
Меропенем
можна застосовувати
у період лактації
лише у
випадках,
якщо
очікувана
користь для
матері
перевищує
потенційний
ризик для
дитини.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Дослідження
впливу
препарату на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з
механізмами
не проводили.

При
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами
рекомендується
дотримуватися
особливої
обережності,
враховуючи
можливість
розвитку
головного болю,
парестезій
або судом,
про які
повідомляли
при
застосуванні
меропенему.

Спосіб
застосування
та дози.

Дозування

Наведені
нижче
таблиці
містять
загальні рекомендації
щодо
дозування
лікарського
засобу.

Доза
меропенему і
тривалість
лікування залежать
від виду
збудника
хвороби,
тяжкості захворювання
та відповіді
на лікування.

Препарат
при
застосуванні
у дозі до 2 г 3
рази на добу
у дорослих та
дітей з масою
тіла більше
50 кг та у дозі
до 40 мг/кг 3
рази на добу
у дітей може
бути
особливо
доцільним
при
лікуванні
деяких видів
інфекцій, спричинених
менш
чутливими
видами
бактерій
(наприклад,
види Enterobacteriaceae,
Pseudomonas aeruginosa, Acinetobacter), або
при дуже
тяжких
інфекціях.

Необхідно
дотримуватися
додаткових
рекомендацій
щодо
дозування
при
лікуванні пацієнтів
із нирковою
недостатністю
(див. нижче).

Таблиця
1. Рекомендовані
дози для
дорослих та
дітей з масою
тіла більше 50
кг

Інфекція

Одноразова
доза для
введення
кожні 8 годин

Пневмонія,
у тому числі
негоспітальна
та госпітальна

500 мг
або 1 г

Бронхолегеневі
інфекції
при
муковісцидозі

2 г

Ускладнені
інфекції сечовивідних
шляхів

500 мг
або 1 г

Ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

500 мг
або 1 г

Інфекції
під час
пологів і
післяпологові
інфекції

500 мг
або 1 г

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких
тканин

500 мг
або 1 г

Гострий
бактеріальний
менінгіт

2 г

Лікування
пацієнтів із
фебрильною
нейтропенією

1 г

Препарат
зазвичай застосовують
у вигляді
внутрішньовенної
інфузії тривалістю
від 15 до
30 хвилин.

Крім
того, дози
препарату до
1 г можна
вводити у
вигляді
внутрішньовенної
болюсної
ін’єкції
протягом
приблизно 5 хвилин.
Дані з
безпеки, що
підтверджують
введення
дорослим
препарату у
дозі 2 г у
вигляді
внутрішньовенної
болюсної ін’єкції,
обмежені.

Порушення
функції
нирок

Таблиця
2. Рекомендовані
дози препарату
для дорослих та
дітей з масою
тіла більше 50 кг,
якщо кліренс
креатиніну у
пацієнтів
становить менше
51 мл/хв

Кліренс
креатиніну

(мл/хв)

Одноразова
доза

(див.
Таблицю 1)

Частота

26-50

повна
одноразова
доза

кожні
12 годин

10-25

половина
одноразової
дози

кожні
12 годин

<10

половина
одноразової
дози

кожні
24 години

Дані,
що
підтверджують
застосування
вказаних у
Таблиці 2 доз
препарату,
відкоригованих
на одиницю
дози 2 г,
обмежені.

Меропенем
виводиться
за допомогою
гемодіалізу
та
гемофільтрації,
тому
необхідну дозу
препарату
слід вводити
після завершення
процедури
гемодіалізу.

Рекомендацій
щодо
встановленої
дози препарату
для
пацієнтів,
які
отримують
перитонеальний
діаліз,
немає.

Порушення
функції
печінки

Для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки
коригування
дози препарату
не потрібне
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Дозування
для
пацієнтів
літнього
віку

Для
пацієнтів
літнього
віку з
нормальною функцією
нирок або зі
значеннями
кліренсу
креатиніну
вище 50 мл/хв
коригування
дози не
потрібне.

Діти
віком до
3 місяців

Немає
даних про
безпеку та
ефективність
застосування
меропенему дітям
віком до 3
місяців, і
оптимальний
режим дозування
не
встановлений.
Існують
обмежені фармакокінетичні
дані, які
обґрунтовують
застосування
дози
меропенему
20 мг/кг кожні 8
годин (див.
розділ «Фармакокінетика»).

Таблиця
3. Рекомендовані
дози
препарату
для дітей
віком від
3 місяців до
11 років і з
масою тіла до
50 кг

Інфекція

Одноразова
доза для
введення
кожні 8 годин

Пневмонія,
у тому числі
негоспітальна
та госпітальна

10 або 20 мг/кг
маси тіла

Бронхолегеневі
інфекції
при муковісцидозі

40 мг/кг маси
тіла

Ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

10 або 20 мг/кг
маси тіла

Ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

10 або 20 мг/кг
маси тіла

Ускладнені
інфекції
шкіри і
м’яких
тканин

10 або 20 мг/кг
маси тіла

Гострий
бактеріальний
менінгіт

40 мг/кг маси
тіла

Лікування
пацієнтів із
фебрильною
нейтропенією

20 мг/кг маси
тіла

Діти з
масою тіла
більше 50 кг

Слід
застосовувати
дозу, як для
дорослих пацієнтів.

Досвіду
застосування
препарату
дітям із
порушеннями
функції
нирок немає.

Спосіб
застосування

Препарат
зазвичай застосовують
у вигляді
внутрішньовенної
інфузії тривалістю
від 15 до
30 хвилин.
Крім того,
дози
меропенему
до 20 мг/кг
можуть бути
введені у
вигляді
внутрішньовенної
болюсної
ін’єкції
протягом приблизно
5 хвилин. Дані
з безпеки, що
підтверджують
введення
дітям препарату
у дозі 40 мг/кг
у вигляді
внутрішньовенної
болюсної
ін’єкції,
обмежені.

Проведення
внутрішньовенної
болюсної ін’єкції

Розчин
для болюсної
ін’єкції
слід готувати
шляхом
розчинення
лікарського
засобу у воді
для ін’єкцій
до отримання
концентрації
50 мг/мл.

Проведення
внутрішньовенної
інфузії

Розчин
для інфузії
слід
готувати
шляхом розчинення
лікарського
засобу у 0,9 %
розчині натрію
хлориду для
інфузій або у
5 % розчині глюкози
(декстрози)
для інфузій
до отримання
концентрації
1-20 мг/мл.

Приготовані
розчини слід
використовувати
негайно.

Діти.

Препарат
застосовувати
дітям віком
від 3 місяців.

Передозування.

Відносне
передозування
можливе у
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок у
випадку, якщо
доза препарату
не коригується,
як описано у
розділі
«Спосіб застосування
та дози».
Обмежений
досвід постмаркетингового
застосування
препарату
вказує на те,
що якщо після
передозування
виникають
небажані
реакції, вони
узгоджуються
з профілем
зазначених
побічних реакцій,
описаних у
розділі
«Побічні
реакції», зазвичай
легкі за
тяжкістю
проявів та
минають
після
відміни
препарату
або зниження
його дози.
Слід
розглянути
необхідність
симптоматичного
лікування.

В
осіб з
нормальною
функцією
нирок відбувається
швидке
виведення
препарату
нирками.

Гемодіаліз
виводить
меропенем і
його метаболіти
з організму.

Побічні
реакції.

У
процесі
огляду даних
4872 із 5026
пацієнтів
щодо впливу лікування
меропенемом
найчастішими
небажаними
реакціями,
пов’язаними
із застосуванням
меропенему,
були діарея
(2,3 %), висипання
(1,4 %),
нудота/блювання
(1,4 %) та
запалення у
місці введення
ін’єкції (1,1 %).
Найчастішими
небажаними,
пов’язаними
із
застосуванням
меропенему,
явищами з
боку
лабораторних
показників, про
які
повідомлялося,
були
тромбоцитоз
(1,6 %) та
підвищення
рівня
печінкових
ферментів (1,5-4,3 %).

У
наведеній
нижче
таблиці всі
побічні реакції
зазначені за
класом
системи
органів і
частотою:
дуже часто
(≥ 1/10); часто (від
≥ 1/100 до < 1/10);
нечасто (від
≥ 1/1000 до < 1/100);
рідко (від ≥ 1/10000
до < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000);
частота
невідома (не
можна
оцінити на
основі
наявних
даних). У межах
кожної групи
частот
побічні
реакції зазначені
у порядку
зменшення
проявів.

Інфекції
та інвазії: нечасто
– оральний та
вагінальний
кандидоз.

З боку крові
та
лімфатичної
системи: часто
–
тромбоцитемія;
нечасто –
еозинофілія,
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
нейтропенія,
агранулоцитоз,
гемолітична
анемія.

З боку
імунної
системи:
нечасто –
ангіоневротичний
набряк,
анафілактична
реакція (див.
розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

З
боку психіки:
рідко –
делірій.

З боку
нервової
системи:
часто –
головний
біль; нечасто
– парестезії;
рідко –
судоми (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
шлунково-кишкового
тракту:  часто
– діарея,
блювання,
нудота, біль
у животі;
нечасто –
коліт,
асоційований
із
застосуванням
антибіотиків
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів:
часто –
підвищення
рівня
трансаміназ,
підвищення
рівня лужної
фосфатази у
крові, підвищення
рівня лактатдегідрогенази
у крові;
нечасто –
підвищення
рівня
білірубіну в
крові.

З боку
шкіри та
підшкірної
тканини:
часто – висипання,
свербіж;
нечасто –
кропив’янка,
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса-Джонсона,
мультиформна
еритема (див.
розділ
«Особливості
застосування»);
частота
невідома – медикаментозна
алергія з
еозинофілією
і системними
симптомами
(DRESS-синдром), гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
нирок і
сечовивідних
шляхів: нечасто
– підвищення
рівня
креатиніну в
крові,
підвищення
рівня
сечовини у
крові.

Загальні
розлади та
стан у місці
введення
препарату: часто
– запалення,
біль; нечасто
–
тромбофлебіт,
біль у місці
ін’єкції.

Немає
ніяких даних,
що свідчать
про
збільшення
ризику
побічних
явищ у дітей
на підставі
обмеженої
кількості
доступних
даних. Усі
отримані
повідомлення
відповідали
побічним
реакціям,
спостережуваним
у дорослих
пацієнтів.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
забезпечує
постійний
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
лікарського
засобу. Медичним
працівникам
слід
звітувати
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції згідно
законодавства.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 30 °С. Не
заморожувати
відновлений
розчин.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Кожен
флакон
призначений
тільки для
одноразового
використання.

При
приготуванні
розчину і під
час його застосування
слід
використовувати
стандартні
асептичні
методи
роботи.

Розчин
слід
струсити
перед
використанням.

Будь-який
невикористаний
продукт або
відходи
необхідно
утилізувати
відповідно до
місцевих вимог.

Несумісність.

Препарат
не слід
змішувати
або додавати
до інших
лікарських
засобів.

Препарат,
який буде
використовуватися
для болюсних
внутрішньовенних
ін’єкцій, слід
відновлювати
у стерильній
воді для ін’єкцій.

Меропенем
у флаконах
для
внутрішньовенних
інфузій
можна
безпосередньо
відновити у
0,9 % розчині
натрію
хлориду або 5 %
розчині
глюкози для проведення
інфузій.

Упаковка. По 1
флакону у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Брукс
Лабораторіс
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Юніт-ІІ,
Віледж
Мангледж,
Нарешвар
Роуд, Офф НХ-8,
Талука-Карджан,
Вадодара,
Гуджарат, 391210,
Індія.