ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МОДЛІП
10, МОДЛІП 20,
МОДЛІП 40,
МОДЛІП 80

Cклад:

діюча
речовина: atorvastatin;

1 таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить аторвастатину
кальцію
тригідрату еквівалентно
аторвастатину
10 мг, 20 мг, 40 мг
або 80 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат, целюлоза
мікрокристалічна,
кальцію
карбонат,
натрію
кроскармелоза,
гідроксипропілцелюлоза,
полісорбат 80,
магнію стеарат,
гіпромелоза,
поліетиленгліколь
6000, титану
діоксид (Е 171),
тальк.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

по 10 мг: овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою від
білого до
майже білого
кольору, з тисненням
«D» з
обох боків
від лінії
розлому та
лінією
розлому з
іншої
сторони;

по 20
мг: овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою від
білого до майже
білого
кольору, з тисненням
«С» з обох
боків від лінії
розлому та
лінією
розлому з
іншої
сторони;

по 40
мг: овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою від
білого до
майже білого
кольору, з тисненням
«В» з обох
боків від лінії
розлому та лінією
розлому з
іншої
сторони;

по 80
мг: овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою від
білого до
майже білого
кольору, з тисненням
«А» з обох
боків від лінії
розлому та
лінією
розлому з
іншої
сторони.

Фармакотерапевтична
група.

Препарати,
що знижують
рівень
холестерину
і тригліцеридів
у сироватці
крові.
Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази.
Код АТХ C10A A05.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Аторвастатин
– це
селективний,
конкурентний
інгібітор
ГМГ-КоА-редуктази,
що обмежує
швидкість
ферменту,
який
відповідає
за
перетворення
3-гідрокси-3-метилглутарил-коензиму
А в мевалонат,
прекурсор
стеринів,
включаючи
холестерин.
Тригліцериди
та
холестерин у
печінці
поєднуються
в
ліпопротеїни
дуже низької
щільності
(ЛПДНЩ) і
вивільняються
в плазму для доставки
у
периферичні
тканини.
Ліпопротеїни
низької
щільності
(ЛПНЩ)
утворюються з
ЛПДНЩ і
катаболізуються
первинно
через рецептор
з високим
ступенем
афінності до ЛПНЩ
(рецептор
ЛПНЩ).

Аторвастатин
знижує
концентрації
холестерину
в плазмі
крові та
ліпопротеїнів
у сироватці
крові,
інгібуючи
ГМГ-КоА-редуктазу,
а потім
біосинтез
холестерину
в печінці, а
також
підвищує
кількість
печінкових
рецепторів
ЛПНЩ на
клітинній
поверхні для
посиленого
захоплення
та катаболізму
ЛПНЩ.

Аторвастатин
знижує
продукування
ЛПНЩ і
кількість
часток ЛПНЩ.
Аторвастатин
спричиняє  повне
та стійке
підвищення
активності
рецептора
ЛПНЩ, позитивно
змінюючи якісні
характеристики
циркуляційних
часток ЛПНЩ.
Аторвастатин
ефективний у
зниженні
рівня холестерину
ЛПНЩ (Х-ЛПНЩ) у
пацієнтів з
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
в яких
лікування
гіполіпідемічними
засобами
було
неефективним.

Аторвастатин
продемонстрував
зниження концентрацій
загального
холестерину
(30-46 %), Х-ЛПНЩ (41-61 %),
аполіпопротеїну
В (34-50 %) і
тригліцеридів
(14-33 %),
незважаючи
на те, що він
призводив до
нестійкого
підвищення
рівнів Х-ЛПВЩ
та аполіпопротеїну
А1 у
дослідженні впливу
дози на
ефективність.
Ці
результати
відповідають
результатам, що
були
отримані у
пацієнтів з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
несімейними
формами
гіперхолестеринемії
та змішаною
гіперліпідемією,
включаючи
пацієнтів з
інсулінонезалежним
цукровим
діабетом.

Було
доведено, що
зниження
рівнів
загального
холестерину,
Х-ЛПНЩ та
аполіпопротеїну
В скорочує
ризик
розвитку і
смертність
від
серцево-судинних
захворювань.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Аторвастатин швидко
абсорбується
після
перорального
прийому, а
максимальні
його
концентрації
у плазмі крові
досягаються
протягом 1-2 годин.
Ступінь
абсорбції
зростає
пропорційно
до дози препарату.
Абсолютна
біодоступність
аторвастатину
(вихідний
лікарський
засіб) становить
приблизно 14 %,
а системна
біодоступність
інгібуючої
активності
щодо ГМГ-КоА-редуктази
становить
приблизно 30 %.
Низьку системну
доступність
препарату
пов’язують з
передсистемним
кліренсом у
слизовій
оболонці
травного
тракту та/або
передсистемною
біотрансформацією
у печінці.
Хоча їжа зменшує
швидкість та
ступінь
абсорбції
лікарського
засобу
приблизно на
25 % та 9 %
відповідно,
виходячи з
показників
максимальної
концентрації
(Cmax) та площі
під кривою
«концентрація
- час» (AUC),
зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ є подібним
незалежно
від того,
приймається
аторвастатин
з їжею або
окремо. При
застосуванні
аторвастатину
ввечері його
концентрація
у плазмі
крові була
нижчою (приблизно
на 30 % для Cmax та
AUC), ніж при
ранковому
прийомі.
Однак зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ є
однаковим незалежно
від часу
прийому
препарату.

Розподіл. Середній
об’єм
розподілу
аторвастатину
становить
приблизно
381 л. Понад 98 %
препарату
зв’язується
з білками
плазми крові.
Концентраційне
співвідношення
кров/плазма,
що становить
приблизно 0,25,
вказує на
погане
проникнення
препарату в
еритроцити.

Метаболізм. Аторвастатин
інтенсивно
метаболізується
до орто- та
парагідроксильованих
похідних і
різних продуктів
β-окиснення. В
дослідженнях
in vitro
інгібування
ГМГ-КоА-редуктази
орто- та парагідроксильованими
метаболітами
було
еквівалентним
інгібуванню
аторвастатином.
Приблизно 70 % циркулюючої
інгібіторної
активності
щодо
ГМГ-КоА-редуктази
пов’язано з
активними
метаболітами.
Дослідження in vitro свідчать
про
важливість
метаболізму
аторвастатину
цитохромом
P450 3A4, що
узгоджується
з
підвищеними
концентраціями
препарату у
плазмі крові
людини після
одночасного застосування
з
еритроміцином,
відомим інгібітором
цього
ізоферменту.

Екскреція. Аторвастатин
та його
метаболіти
виводяться
головним
чином з жовчю
після
печінкового
та/або
позапечінкового
метаболізму,
однак цей
препарат,
очевидно, не
зазнає кишково-печінкової
рециркуляції.
Середній період
напіввиведення
аторвастатину
з плазми
крові людини
становить
приблизно
14 годин, але
період
напівзменшення
інгібіторної
активності
щодо ГМГ-КоА-редуктази
становить
від 20 до
30 годин через
участь
активних
метаболітів.
Після
перорального
прийому
препарату з
сечею
виділяється
менше ніж 2 %
дози.

Популяції
хворих

Пацієнти
літнього
віку. Концентрації
аторвастатину
у плазмі крові
є вищими (Cmax - приблизно на
40 %, AUC - 30 %)
у здорових
пацієнтів
літнього
віку (віком
від 65 років),
ніж у молодих
дорослих
людей.
Клінічні
дані свідчать
про більший
ступінь
зниження рівня
ЛПНЩ при
застосуванні
будь-якої
дози препарату
пацієнтам
літнього
віку
порівняно з
молодими
людьми.

Діти. Фармакокінетичні
дані стосовно
дітей
відсутні.

Стать. Концентрації
аторвастатину
у плазмі крові
жінок відрізняються
від
концентрацій
у плазмі
крові чоловіків
(Cmax - приблизно
на 20 % вище та AUC - на 10 % нижче).
Однак немає
клінічно
значущої відмінності
у зниженні
рівня
холестерину
ЛПНЩ при
застосуванні
аторвастатину
чоловікам та
жінкам.

Порушення
функції нирок.
Захворювання
нирок не
мають впливу
на концентрації
аторвастатину
в плазмі
крові або
зниження рівня
Х-ЛПНЩ, а отже,
коригування
дози лікарського
засобу для
пацієнтів з
порушеннями
функції нирок
не потрібне.

Гемодіаліз. Незважаючи
на те, що у
пацієнтів з термінальною
стадією
захворювання
нирок
дослідження
не
проводились,
вважається, що
гемодіаліз
не підвищує
значущим
чином кліренс
аторвастатину,
оскільки
препарат
інтенсивно
зв’язується
з білками
плазми крові.

Печінкова
недостатність. Концентрації
аторвастатину
в плазмі
крові
помітно
підвищені у
пацієнтів з
хронічною
алкогольною
хворобою
печінки.
Значення
показників Cmax
та AUC у 4 рази
вищі у
пацієнтів із
захворюванням
печінки
класу А за
шкалою
Чайлда - П’ю. У
пацієнтів із
захворюванням
печінки класу
В за шкалою
Чайлда - П’ю
значення
показників Cmax
та AUC
підвищуються
приблизно
16-кратно та
11-кратно
відповідно.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Запобігання
серцево-судинним
захворюванням
у дорослих

Для
дорослих
пацієнтів
без клінічно
вираженої
ішемічної хвороби
серця, але з
декількома
факторами ризику
розвитку
ішемічної
хвороби
серця, такими
як вік,
тютюнопаління,
артеріальна гіпертензія,
низький
рівень ЛПВЩ
або наявність
ранньої
ішемічної
хвороби
серця у сімейному
анамнезі, лікарський
засіб
показаний
для:

-зменшення
ризику
виникнення
інфаркту міокарда;

-зменшення
ризику
виникнення
інсульту;

-зменшення
ризику проведення
процедур реваскуляризації
та
стенокардії.

Для
дорослих
пацієнтів з
цукровим
діабетом ІІ
типу та без
клінічно
вираженої
ішемічної
хвороби серця,
але з
кількома
факторами
ризику розвитку
ішемічної
хвороби
серця, такими
як ретинопатія,
альбумінурія,
тютюнопаління
або
артеріальна
гіпертензія, лікарський
засіб
показаний
для:

-зменшення
ризику
виникнення інфаркту
міокарда;

-зменшення
ризику
виникнення
інсульту.

Для
дорослих
пацієнтів з
клінічно
вираженою
ішемічною
хворобою
серця лікарський
засіб
показаний
для:

-зменшення
ризику
виникнення нелетального
інфаркту
міокарда;

-зменшення
ризику
виникнення летального
та
нелетального
інсульту;

-зменшення
ризику проведення
процедур
реваскуляризації;

-зменшення
ризику госпіталізації
у зв’язку із
застійною серцевою
недостатністю;

-зменшення
ризику
виникнення стенокардії.

Гіперліпідемія

Дорослі
пацієнти

Як
доповнення
до дієти, щоб
зменшити
підвищені
рівні
загального холестерину,
холестерину
ЛПНЩ,
аполіпопротеїну В
та
тригліцеридів,
а також для
підвищення
рівня
холестерину
ЛПВЩ у
пацієнтів з
первинною
гіперхолестеринемією
(гетерозиготною
сімейною та
несімейною)
та змішаною
дисліпідемією
(типи IIa та IIb за
класифікацією
Фредріксона).

Як
доповнення
до дієти для
лікування
пацієнтів з
підвищеними
рівнями
тригліцеридів
у сироватці
крові (тип IV
за класифікацією
Фредріксона).

Для
лікування
пацієнтів з
первинною
дисбеталіпопротеїнемією
(тип III за
класифікацією
Фредріксона)
у випадках,
коли
дотримання
дієти є недостатньо
ефективним.

Для
зменшення рівня
загального
холестерину
та
холестерину
ЛПНЩ у
пацієнтів з
гомозиготною
сімейною гіперхолестеринемією
як
доповнення
до інших
гіполіпідемічних
методів лікування
(наприклад
аферез ЛПНЩ)
або якщо такі
методи
лікування
недоступні.

Діти

Як
доповнення
до дієти для
зменшення
рівнів
загального
холестерину,
холестерину
ЛПНЩ і
аполіпопротеїну В
у дітей віком
від 10 до
17 років з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
якщо після відповідної
дієтотерапії
результати аналізів
такі:

a)
холестерин
ЛПНЩ
залишається ³ 190 мг/дл
(4,91 ммоль/л)
або

б)
холестерин
ЛПНЩ ³ 160 мг/дл (4,14 ммоль/л)
та:

• у
сімейному
анамнезі
наявні ранні
серцево-судинні
захворювання;

• два чи
більше інших
факторів
ризику
розвитку серцево-судинних
захворювань
присутні у пацієнта
дитячого
віку.

Протипоказання.

-
Активне
захворювання
печінки, яке
може включати
стійке
підвищення
рівнів
печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології.

- Гіперчутливість
до будь-якого
з компонентів
цього
лікарського
засобу.

-
Вагітність.

-
Лактація.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Ризик
розвитку
міопатії під
час лікування
статинами
підвищується
у разі
одночасного
застосування
похідних
фіброєвої
кислоти, ліпідомодифікаційних
доз ніацину,
циклоспорину
або потужних
інгібіторів
CYP 3A4 (наприклад
кларитроміцину,
інгібіторів
протеази ВІЛ
та
ітраконазолу).

Потужні
інгібітори
CYP 3A4.
Атторвастатин
метаболізується
цитохромом
P450 3A4. Одночасне
застосування
препарату з
потужними
інгібіторами
CYP 3A4 може
призвести до
підвищення
концентрацій
аторвастатину
у плазмі
крові.
Ступінь
взаємодії та
посилення
дії залежать
від впливу на
CYP 3A4. Слід по можливості
уникати
одночасного
застосування
з потужними
інгібіторами
CYP3A4 (наприклад з
циклоспорином,
телітроміцином,
кларитроміцином,
делавірдином,
стирипентолом,
кетоконазолом,
вориконазолом,
ітраконазолом,
посаконазолом
та
інгібіторами
протеаз ВІЛ,
у тому числі
ритонавіром,
лопінавіром,
атазанавіром,
індинавіром,
дарунавіром).
Якщо
неможливо
уникнути
одночасного
застосування
цих
препаратів з
аторвастатином,
слід
розглянути
можливість
застосування
меншої
початкової
та
максимальної
дози
аторвастатину.
Також
рекомендується
проводити
належний
клінічний
моніторинг
стану пацієнта.

Помірні
інгібітори CYP3A4
(наприклад
еритроміцин,
дилтіазем,
верапаміл та
флюконазол)
можуть
підвищувати
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові.
Одночасне
застосування
еритроміцину
та статинів
супроводжується
підвищенням
ризику
розвитку
міопатії. Дослідження
взаємодії
лікарських
препаратів
для оцінки
впливу
аміодарону
або верапамілу
на
аторвастатин
не
проводилися.
Відомо, що
аміодарон та
верапаміл
пригнічують
активність CYP3A4,
а отже,
одночасне
призначення
цих
препаратів з
аторвастатином
може призвести
до
збільшення
експозиції
аторвастатину.
Таким чином,
при
одночасному
застосуванні
аторвастатину
та цих
помірних
інгібіторів
CYP3A4 слід
розглянути
можливість
призначення
менших
максимальних
доз аторвастатину.
Також
рекомендовано
проводити
клінічний моніторинг
стану
пацієнта.
Після
початку лікування
інгібітором
або після
корекції його
дози
рекомендовано
проводити
клінічний
моніторинг
стану
пацієнта.

Грейпфрутовий
сік.
Містить один
або більше
компонентів,
що інгібують
CYP 3A4 та можуть
підвищувати
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові,
особливо при
надмірному
споживанні
грейпфрутового
соку (більше
1,2 л на добу).

Кларитроміцин.
Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалося
при
одночасному
застосуванні
препарату у
дозі 80 мг та
кларитроміцину
(500 мг 2 рази на добу)
порівняно із
застосуванням
тільки аторвастатину.
Отже,
пацієнтам,
які приймають
кларитроміцин,
слід з
обережністю
застосовувати
препарат
у дозі вище
20 мг.

Комбінація
інгібіторів
протеаз.
Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалося
при
одночасному
застосуванні
препарату з
декількома
комбінаціями
інгібіторів
протеази ВІЛ,
а також з
інгібітором
протеази
вірусу
гепатиту С
телапревіром
порівняно із
застосуванням
тільки
аторвастатину.
Тому
для пацієнтів,
які
приймають
інгібітор
протеази ВІЛ
типранавір +
ритонавір
або
інгібітор
протеази
вірусу
гепатиту C
телапревір,
слід уникати
одночасного
застосування
із препаратом.
Лікарський
засіб слід з
обережністю
призначати
пацієнтам, які
приймають
інгібітор
протеази ВІЛ
лопінавір +
ритонавір, та
застосовувати
у найнижчій
необхідній
дозі. Для
пацієнтів,
які
приймають
інгібітори
протеази ВІЛ
саквінавір +
ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір
або
фосампренавір
+ ритонавір,
доза
препарату не
повинна
перевищувати
20 мг,
застосовувати
ці препарати
потрібно з
обережністю.
При
застосуванні
пацієнтам,
які
приймають
інгібітор
протеази ВІЛ
нелфінавір
або
інгібітор
протеази
вірусу гепатиту С
боцепревір,
доза
препарату не
повинна
перевищувати
40 мг, також
рекомендується
проведення
ретельного
клінічного
моніторингу стану
пацієнтів.

Ітраконазол.
Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалося
при
одночасному
застосуванні
препарату у
дозі 40 мг та
ітраконазолу
у дозі 200 мг.
Отже, щодо
пацієнтів,
які
приймають
ітраконазол,
слід бути
обережними,
якщо доза
препарату перевищує
20 мг.

Циклоспорин.
Аторвастатин
та його
метаболіти є
субстратами
транспортера
OATP1B1. Інгібітори
OATP1B1 (наприклад
циклоспорин)
можуть
підвищувати
біодоступність
аторвастатину.
Значення AUC
аторвастатину
значно
підвищувалось
при
одночасному
застосуванні
препарату у
дозі 10 мг та
циклоспорину
у дозі
5,2 мг/кг/добу
порівняно
із застосуванням
тільки
аторвастатину.
Слід уникати
одночасного
застосування
препарату та
циклоспорину.

Медичні
рекомендації
щодо застосування
лікарських
засобів, що
взаємодіють, наведені
у таблиці.

Таблиця

Взаємодії
лікарських
засобів,
пов’язані з підвищеним
ризиком
міопатії/рабдоміолізу

Препарати,
що
взаємодіють

Медичні
рекомендації
щодо застосування

Циклоспорин,
інгібітори
протеази
ВІЛ
(типранавір +
ритонавір),
інгібітор протеази
вірусу
гепатиту С
(телапревір)

Уникати
застосування
аторвастатину

Інгібітор
протеази
ВІЛ
(лопінавір +
ритонавір)

Застосовувати
з
обережністю
та у найменшій
необхідній
дозі

Кларитроміцин,
ітраконазол,

інгібітори
протеази
ВІЛ
(саквінавір +
ритонавір*,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір,
фосампренавір + ритонавір)

Не
перевищувати
дозу 20 мг
аторвастатину
на добу

Інгібітор
протеази
ВІЛ
(нелфінавір)

Інгібітор
протеази
вірусу
гепатиту С
(боцепревір)

Не перевищувати
дозу 40 мг
аторвастатину
на добу

*
Застосовувати
з
обережністю
та в
найменшій
необхідній
дозі.

Гемфіброзил. У
зв’язку з
підвищеним
ризиком
міопатії/рабдоміолізу
при
одночасному
прийомі інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
з
гемфіброзилом
слід уникати
сумісного
застосування
аторвастатину
з
гемфіброзилом.

Інші
фібрати.
Оскільки
відомо, що
ризик
розвитку
міопатії під
час
лікування
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази
підвищується
при
одночасному прийомі
інших
фібратів,
аторвастатин
слід
застосовувати
з обережністю
при
сумісному застосуванні
інших фібратів.

Ніацин. Ризик
виникнення
побічних
явищ з боку
скелетних
м’язів
збільшується
при
застосуванні
аторвастатину
у комбінації
з ніацином, а
отже, за
таких умов слід
розглянути
можливість
зниження
дози лікарського
засобу.

Рифампін
або інші
індуктори
цитохрому P450 3A4.
Одночасне
застосування
препарату з
індукторами
цитохрому P450 3A4
(наприклад
ефавіренз,
рифампін)
може
призводити
до
нестійкого зменшення
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові. Через
механізм подвійної
взаємодії
рифампіну
рекомендується
одночасне
застосування
аторвастатину
з рифампіном,
оскільки
було
показано, що
відстрочене
застосування
препарату після
введення
рифампіну
пов’язане зі
значним
зниженням
концентрацій
аторвастатину
у плазмі
крові.

Дилтіазему
гідрохлорид

Одночасний
прийом
аторвастатину
(40 мг) та дилтіазему
(240 мг)
супроводжується
підвищенням
концентрації
аторвастатину
у плазмі крові.

Циметидин

У
результаті
проведених
досліджень
ознак
взаємодії
аторвастатину
та
циметидину не
виявлено.

Антациди

Одночасний
пероральний
прийом
аторвастатину
та суспензії
антацидного
препарату, що
містить
магній та
алюмінію
гідроксид, супроводжується
зниженням
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові
приблизно на
35 %. При цьому
гіполіпідемічна
дія аторвастатину
не
змінювалась.

Колестипол

Концентрація
аторвастатину
у плазмі крові
була нижчою
(приблизно на
25 %) при
одночасному
прийомі
аторвастатину
та
колестиполу.
При цьому
гіполіпідемічна
дія комбінації
аторвастатину
та
колестиполу
перевищувала
ефект, який
дає прийом
кожного з цих
препаратів
окремо.

Азитроміцин

Одночасне застосування
аторвастатину
(10 мг 1 раз на
добу) та
азитроміцину
(500 мг 1 раз на
добу) не
супроводжувалося
змінами
концентрації
аторвастатину
у плазмі
крові.

Інгібітори транспортних білків

Інгібітори
транспортних
білків
(наприклад
циклоспорин)
здатні
підвищувати
рівень
системної
експозиції
аторвастатину.
Вплив
пригнічення
накопичувальних
транспортних
білків на
концентрацію
аторвастатину
в клітинах
печінки
невідомий.
Якщо уникнути
одночасного
призначення
цих
препаратів
неможливо,
рекомендовано
зниження
дози та
проведення
клінічного
моніторингу
ефективності
аторвастатину.

Езетиміб

Застосування
езетимібу як
монотерапії
пов’язують з
розвитком
явищ з боку
м’язової
системи, у
тому числі
рабдоміолізу.
Таким чином,
при
одночасному
застосуванні
езетимібу та
аторвастатину
ризик розвитку
цих явищ
збільшується.
Рекомендовано
проводити
належний
клінічний
моніторинг
стану таких
пацієнтів.

Фузидова
кислота.

При
одночасному
системному
застосуванні
фузидової
кислоти зі
статинами може
підвищуватися
ризик
розвитку
міопатії, в
тому числі
рабдоміолізу.
Механізм
цієї
взаємодії (чи
є вона
фармакодинамічною,
чи
фармакокінетичною,
чи обох видів
одночасно)
все ще
невідомий.
Повідомлялося
про випадки
рабдоміолізу
(у тому числі
з летальним
наслідком) у
пацієнтів,
які
отримували
комбінацію
цих препаратів.

Якщо
необхідне
системне
застосування
фузидової
кислоти, слід
припинити
застосування
аторвастатину
на весь
період
застосування
фузидової
кислоти (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Дигоксин. При
одночасному
застосуванні
багаторазових
доз
препарату та
дигоксину
рівноважні
концентрації
дигоксину у
плазмі крові підвищуються
приблизно на
20 %. Слід
належним
чином
контролювати
стан
пацієнтів,
які приймають
дигоксин.

Пероральні
контрацептиви.
Одночасне
застосування
аторвастатину
з пероральними
контрацептивами
підвищувало
значення AUC
норетистерону
та
етинілестрадіолу.
Це слід
брати до
уваги при
виборі
перорального
контрацептива
для жінки,
яка приймає цей
лікарський
засіб.

Варфарин.
Аторвастатин
не чинив
клінічно
значущої дії
на
протромбіновий
час при
застосуванні
пацієнтам,
які проходили
довготривале
лікування варфарином.

Колхіцин. При
одночасному
застосуванні
аторвастатину
з колхіцином
повідомлялося
про випадки
міопатії, у тому числі
рабдоміолізу,
тому слід з
обережністю
призначати
аторвастатин
з колхіцином.

Інші
лікарські
засоби

У
дослідженнях
одночасне
застосовування
аторвастатину
і
гіпотензивних
препаратів
та його застосування
в ході
естрогенозамісної
терапії не
супроводжувалось
клінічно
значимими
побічними
ефектами.
Досліджень
взаємодії з
іншими препаратами
не
проводилось.

Особливості
застосування.

Кістково-м’язова
система

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
рабдоміолізу
з гострою
нирковою недостатністю
внаслідок
міоглобінурії
при
застосуванні
аторвастатину
та інших
лікарських
засобів цього
класу.
Наявність в
анамнезі
порушення
функції
нирок може
бути
фактором
ризику розвитку
рабдоміолізу.
Такі
пацієнти потребують
більш
ретельного нагляду
для
виявлення
порушень з
боку
скелетних
м’язів.

Аторвастатин,
як і інші
препарати
групи статинів,
іноді
спричиняє
міопатію, що
визначається
як біль у
м’язах або
слабкість
м’язів у
поєднанні з
підвищенням
показників креатинфосфокінази
(КФК) у понад
10 разів вище
верхньої
межі норми
(ВМН).
Одночасне
застосування
вищих доз
аторвастатину
з певними
лікарськими
засобами, такими
як
циклоспорин
і потужні
інгібітори CYP3A4
(наприклад
кларитроміцин,
ітраконазол та
інгібітори
протеаз ВІЛ)
підвищує
ризик міопатії/рабдоміолізу.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
імунологічно
опосередкованої
некротичної
міопатії
(ІОНМ) –
аутоімунної
міопатії, пов’язаної
із
застосуванням
статинів. ІОНМ
характеризується
такими
ознаками: слабкість
проксимальних
м’язів та
підвищений
рівень
креатинкінази
у сироватці
крові, які
зберігаються,
незважаючи
на
припинення
лікування
статинами; м’язова
біопсія
виявляє
некротичну
міопатію без
значного
запалення;
при застосуванні
імуносупресивних
засобів спостерігається
позитивна
динаміка.

Можливість
розвитку
міопатії
слід
розглядати у
будь-якого
пацієнта з дифузними
міалгіями,
болісністю
або слабкістю
м’язів та/або
значним
підвищенням
КФК.
Пацієнтам
слід
порекомендувати
негайно
повідомляти
про випадки
болю у
м’язах, болісності
або
слабкості
м’язів
невідомої етіології,
особливо
якщо це
супроводжується
відчуттям
нездужання чи
підвищенням
температури
або якщо
симптоми
захворювання
м’язів
зберігаються
після
припинення
прийому
препарату.
Лікування
препаратом
слід
припинити у разі
значного
підвищення
рівня КФК,
діагностування
міопатії або
підозри на
міопатію.

Ризик
міопатії під
час
лікування
препаратами
цього класу
підвищується
при одночасному
застосуванні
циклоспорину,
похідних
фіброєвої
кислоти,
еритроміцину,
кларитроміцину,
інгібітору
протеази
вірусу гепатиту
С телапревіру,
комбінацій інгібіторів
протеази ВІЛ,
у тому числі
саквінавір +
ритонавір,
лопінавір +
ритонавір,
типранавір +
ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір
та фосампренавір
+ ритонавір, а
також
ніацину або
антимікотиків
групи азолів.
Лікарі, які
розглядають
можливість
комбінованої
терапії аторвастатином
та похідними
фіброєвої
кислоти,
еритроміцином,
кларитроміцином,
комбінаціями
саквінавір +
ритонавір,
лопінавір +
ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавіром,
комбінацією
фосампренавір
+ ритонавір,
антимікотиками
групи азолів
або
ліпідомодифікувальними
дозами
ніацину,
повинні
ретельно
зважити
потенційні
переваги та
ризики, а
також
ретельно контролювати
стан
пацієнтів
щодо будь-яких
симптомів
болю,
болісності
або слабкості
у м’язах,
особливо
протягом перших
місяців
терапії та
протягом
періодів титрування
дози
будь-якого з
препаратів у
напрямку
збільшення.
Слід
розглянути
можливість
застосування
низьких
початкових
та підтримувальних
доз
аторвастатину
при
одночасному
прийомі з
вищезгаданими
лікарськими препаратами.
У таких
ситуаціях
може  бути
доцільним
періодичне визначення
КФК, але
немає
гарантії, що
такий
моніторинг
допоможе
запобігти
випадкам тяжкої
міопатії.

Повідомлялося
про випадки
міопатії, у
тому числі
рабдоміолізу,
при
одночасному
застосуванні
аторвастатину
з колхіцином,
тому аторвастатин
з колхіцином
слід
призначати
пацієнтам з
обережністю.

Терапію
аторвастатином
слід
тимчасово або
повністю
припинити у
будь-якого
пацієнта з
гострим,
серйозним
станом, що
вказує на
розвиток
міопатії, або
при наявності
фактора
ризику
розвитку
ниркової недостатності
внаслідок
рабдоміолізу
(наприклад
тяжка гостра
інфекція,
артеріальна
гіпотензія,
хірургічна
операція,
травма, тяжкі
метаболічні,
ендокринні
та електролітичні
розлади, а
також
неконтрольовані
судоми).

Порушення
функції
печінки

Статини,
як і деякі
інші
гіполіпідемічні
терапевтичні
засоби,
пов’язують із
відхиленням
від норми
біохімічних
показників
функції
печінки.
Стійке
підвищення
(більш ніж у 3
рази вище
верхньої
межі нормального
діапазону,
яке виникло 2 рази
або більше)
рівнів
сироваткових
трансаміназ
спостерігалося
у пацієнтів,
які отримували
аторвастатин
під час
клінічних
досліджень.

Під
час
клінічних
досліджень
препарату в одного
пацієнта розвинулася
жовтяниця.
Підвищені
показники
функціональних
проб печінки
(ФПП) у інших
пацієнтів не
були пов’язані
з жовтяницею
або іншими
клінічними
симптомами.
Після
зменшення
дози, перерви
у
застосуванні
препарату
або припинення
його
застосування
рівні
трансаміназ
поверталися
до рівнів
перед
лікуванням
без
залишкових
явищ.

Перед
тим як
розпочинати
терапію лікарським
засобом,
рекомендується
визначити
показники
ферментів
печінки та робити
це повторно у
разі
клінічної
потреби.
Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
летальної та
нелетальної
печінкової
недостатності
у пацієнтів,
які приймали
препарати
групи статинів,
у тому числі
аторвастатин.
У випадку
серйозного
ураження
печінки з
клінічними
симптомами
та/або
гіпербілірубінемією
або
жовтяницею під
час
застосування
препарату
слід негайно
припинити
лікування.
Якщо не
визначено
альтернативної
етіології,
не слід
повторно
розпочинати
лікування
препаратом.

Препарат
з
обережністю
призначають
пацієнтам,
які
зловживають
алкоголем
та/або мають
в анамнезі
захворювання
печінки. Препарат
протипоказаний
при
активному
захворюванні
печінки або
стійкому
підвищенні
рівнів печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології.

Ендокринна
функція

Повідомлялося
про
підвищення
рівня HbA1c та концентрації
глюкози у
сироватці
крові натще
при
застосуванні
інгібіторів
ГМГ‑КоА-редуктази,
у тому числі
й аторвастатину.

Статини
перешкоджають
синтезу
холестерину
та
теоретично
можуть
ослабляти
секрецію
надниркових та/або
гонадних
стероїдів.
Клінічні
дослідження
показали, що
аторвастатин
не знижує
базальну
концентрацію
кортизолу
плазми крові
та не
пошкоджує
резерв
надниркових
залоз. Вплив
статинів на запліднювальну
здатність
сперми не
досліджувався
у достатньої
кількості
пацієнтів.
Невідомо, яким
чином
препарат
впливає, та й
чи взагалі впливає
на систему
«статеві
залози - гіпофіз
- гіпоталамус»
у жінок
у передменопаузний
період. Слід
бути
обережним
при одночасному
застосуванні
препарату
групи
статинів з
лікарськими
засобами, які
можуть
знижувати
рівні або
активність
ендогенних
стероїдних
гормонів,
такими як кетоконазол,
спіронолактон
та циметидин.

Застосування
пацієнтам, у
яких
нещодавно був
інсульт або
транзиторна
ішемічна
атака

Випадки
геморагічного
та
лакунарного
інсульту
були
пов’язані з
вищою
частотою випадків
геморагічного
інсульту у
пацієнтів,
які
отримували
аторвастатин.

Оскільки
вік понад
65 років
є фактором
схильності
до міопатії,
слід з обережністю
призначати
препарат
людям
літнього
віку.

Печінкова
недостатність

Препарат
протипоказаний
пацієнтам з
активним
захворюванням
печінки,
включаючи стійке
підвищення
рівнів
печінкових
трансаміназ
невідомої
етіології.

До початку лікування

Аторвастатин
слід з
обережністю
призначати
пацієнтам зі
схильністю
до розвитку рабдоміолізу.
До початку
лікування
статинами у
пацієнтів,
схильних до
розвитку
рабдоміолізу,
слід
визначати
рівень
кліренсу креатиніну
(КК) при:

–
порушенні
функції
нирок;

–
гіпофункції
щитовидної
залози;

–
спадкових
розладах
м’язової
системи у родинному
або
особистому
анамнезі;

–
випадках
токсичного
впливу
статинів або
фібратів на
м’язи у
минулому;

–
перенесених
у минулому
захворюваннях
печінки
та/або вживанні
великих
кількостей
алкоголю.

Для
пацієнтів
літнього
віку (понад 70
років) необхідність
проведення
зазначених
заходів слід
оцінювати з
урахуванням
наявності
інших
факторів
схильності
до розвитку
рабдоміолізу.

Підвищення
рівня
препарату у
плазмі крові
можливе,
зокрема, у
разі
взаємодії та
застосування
особливим
популяціям пацієнтів,
у тому числі
пацієнтам зі
спадковими
хворобами.

У
таких
випадках
рекомендовано
оцінювати
співвідношення
ризиків та
можливої користі
від
лікування та
проводити
клінічний
моніторинг
стану
пацієнтів.
Якщо до початку
лікування
рівень КК
значно
підвищений (перевищує
ВМН більш ніж
у 5 разів),
лікування
розпочинати
не слід.

Вимірювання рівня креатинкінази

Рівень
креатинкінази
не слід
визначати після
інтенсивних
фізичних
навантажень
або за
наявності
будь-яких
можливих альтернативних
причин
підвищення
рівня КК,
оскільки це
може
ускладнити
розшифрування
результатів.
Якщо на
початковому
рівні
спостерігається
значне
підвищення
КК (перевищення
ВМН більш ніж
у 5 разів), то
через 5-7 днів
необхідно
провести
повторне
визначення
для
підтвердження
результату.

Під час лікування

Пацієнти
повинні
знати про
необхідність
негайно
повідомляти
про розвиток
болю у м’язах,
судом чи
слабкості,
особливо
коли вони
супроводжуються
нездужанням
або гарячкою.

У
випадку
появи цих
симптомів
під час лікування
аторвастатином
необхідно
визначити
рівень КК у
цього
пацієнта.
Якщо рівень КК
значно
підвищений
(перевищує
ВМН більш ніж
у 5 разів),
лікування
слід
припинити.

Доцільність
припинення
лікування
слід також розглянути,
якщо
підвищення
рівня КК не
сягає
п’ятиразового
перевищення
ВМН, але симптоми
з боку м’язів
мають тяжкий
характер та
щоденно
стають
причиною
неприємних
відчуттів.

Після
зникнення
симптомів та
нормалізації
рівня КК
можна
розглянути
можливість відновлення
лікування
аторвастатином
або початку
лікування
альтернативним
статином за
умови
застосування
мінімальної
можливої
дози
препарату та
ретельного
нагляду за
станом
пацієнта.

Лікування
аторвастатином
необхідно
припинити,
якщо
спостерігається
клінічно значуще
підвищення
рівня КК
(перевищення
ВМН більш ніж
у 10 разів) або у
випадку
встановлення
діагнозу
рабдоміолізу
(або підозри на
розвиток
рабдоміолізу).

Одночасне застосування з іншими лікарськими препаратами

Ризик
розвитку
рабдоміолізу
підвищується
при одночасному
застосуванні
аторвастатину
з деякими
лікарськими
засобами, що
можуть збільшити
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові. Це можуть
бути потужні
інгібітори CYP3A4
або
транспортних
білків:
циклоспорин,
телітроміцин,
кларитроміцин,
делавірдин,
стирипентол,
кетоконазол,
вориконазол,
ітраконазол,
посаконазол
та
інгібітори
протеаз ВІЛ,
у тому числі
ритонавір,
лопінавір, атазанавір,
індинавір,
дарунавір. При
одночасному
застосуванні
з гемфіброзилом
та іншими
похідними
фібрової
кислоти,
боцепревіром,
еритроміцином,
ніацином та
езетимібом,
телапревіром
або
комбінації
телапревіру/ритонавіру
також
зростає
ризик
виникнення
міопатій.
Якщо можливо,
слід
застосовувати
інші
лікарські
препарати (що
не
взаємодіють
з аторвастатином)
замість
вищезгаданих.

Якщо
необхідно
проводити
одночасне
лікування
аторвастатином
та згаданими
препаратами,
слід
ретельно
зважити
користь та
ризики від одночасного
лікування.
Якщо
пацієнти приймають
лікарські
засоби, що
підвищують
концентрацію
аторвастатину
у плазмі
крові, рекомендується
знижувати
дозу
аторвастатину
до мінімальної.
Крім того,
при
застосуванні
потужних
інгібіторів
CYP3A4 слід
розглянути
можливість
застосування
меншої
початкової
дози аторвастатину.
Також
рекомендується
проводити
належний
клінічний
моніторинг
стану цих
пацієнтів.

Аторвастатин
не
можна
застосовувати
одночасно з
системним
застосуванням
фузидової
кислоти або
впродовж
7 днів після
припинення
лікування
фузидовою
кислотою. У
пацієнтів, для
яких
системне
застосування
фузидової кислоти
вважається
необхідним,
лікування
статинами
слід
призупинити
на весь період
застосування
фузидової
кислоти. У пацієнтів,
які
отримували
фузидову
кислоту та
статини у
комбінації,
були
зареєстровані
випадки
рабдоміолізу
(в тому числі
летальні)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Пацієнту
слід
порекомендувати
негайно
звертатися
за медичною
допомогою у
разі
виникнення
будь-яких
симптомів
слабкості,
болю або болісної
чутливості у
м’язах.

Терапію
статинами
можна
продовжити
через 7 днів
після отримання
останньої
дози
фузидової
кислоти.

За
виняткових
обставин,
коли
потрібне довгострокове
системне
застосування
фузидової
кислоти,
наприклад,
для
лікування
тяжких
інфекцій,
необхідність
одночасного
застосування
препарату та
фузидової
кислоти слід
розглядати
тільки в
індивідуальному
порядку та здійснювати
під
ретельним
наглядом
лікаря.

Інтерстиціальна
хвороба
легенів

Під
час
лікування
деякими
статинами
(особливо під
час
тривалого
лікування)
були описані
виняткові
випадки
розвитку
інтерстиціальної
хвороби легенів.
До проявів
цієї хвороби
можна віднести
задишку,
непродуктивний
кашель та загальне
погіршення
самопочуття
(стомлюваність,
зниження
маси тіла та
гарячка). У
разі виникнення
підозри на
інтерстиціальну
хворобу
легенів слід
припинити
лікування статинами.

Допоміжні
речовини

До
складу лікарського
засобу
входить
лактоза, тому
його не слід
приймати
пацієнтам з
рідкісними спадковими
захворюваннями,
пов’язаними
з непереносимістю
галактози,
дефіцитом лактази
Лаппа або
порушенням
мальабсорбції
глюкози-галактози.
Терапія
ліпідомодифікаційними
препаратами
повинна бути
однією зі
складових
комплексної
терапії для
пацієнтів зі
значно
підвищеним
ризиком розвитку
атеросклеротичних
захворювань
судин через
гіперхолестеринемію.
Медикаментозна
терапія
рекомендується
як доповнення
до дієти,
коли
результату
від дотримання
дієти, що
обмежує
споживання
насичених
жирів та
холестерину,
а також від
застосування
інших
немедикаментозних
заходів було
недостатньо.
Пацієнтам з
ішемічною хворобою
серця або
декількома
факторами ризику
розвитку
ішемічної
хвороби
серця прийом
препарату
можна
розпочати
одночасно з
дотриманням
дієти.

Обмеження
застосування

Аторвастатин
не
досліджували
за умов, коли
основним
відхиленням
від норми з
боку ліпопротеїнів
є підвищення
рівня
хіломікронів
(типи I та V за
класифікацією
Фредріксона).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність.

Аторвастатин
протипоказаний
вагітним жінкам,
оскільки не
встановлена
безпека його
застосування
вагітним
жінкам і
немає явної
користі
прийому
ліпідознижувальних
препаратів
під час
вагітності.
Оскільки інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази
знижують синтез
холестерину
та, можливо,
синтез інших
біологічно
активних
речовин, які
є похідними
холестерину,
аторвастатин
може
шкідливо
впливати на
плід. Прийом
препарату
слід припинити,
як тільки
встановлена
вагітність (див.
розділ
«Протипоказання»).

Розрахунковий
фоновий
ризик
значних вроджених
мальформацій
та викиднів
для вказаної
популяції
невідомий. У
загальній
популяції
США
розрахунковий
фоновий
ризик значних
вроджених
мальформацій
та викиднів
при клінічно
визнаних вагітностях
становить
2–4 % та 15–20 %
відповідно.

Аторвастатин
може
завдавати
шкоди плоду при
застосуванні
вагітною
жінкою. Жінки
репродуктивного
віку мають
бути
проінформовані
про
необхідність
ефективної
контрацепції
під час
лікування
цим
препаратом.

Обмежені
опубліковані
дані з
обсерваційних
досліджень,
метааналізів
та клінічних
випадків
щодо
застосування
аторвастатину
кальцію не свідчать
про підвищений
ризик
виникнення
серйозних
вроджених
мальформацій
чи викиднів.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про вроджені
аномалії після
внутрішньоутробної
експозиції
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази.
Проспективне
спостереження
приблизно
100 випадків
вагітностей
у жінок, які
лікувалися симвастатином
чи
ловастатином,
показало, що
частота
випадків
вроджених
аномалій плода,
викиднів та
внутрішньоутробних
смертей/мертвонароджень
не
перевищувала
частоти,
очікуваної у
загальній
популяції.
Кількість
випадків є
достатньою,
щоб
виключити
≥ 3‒4-кратне
підвищення
вроджених
аномалій
розвитку
плода
порівняно з
фоновою
частотою. У 89 %
вагітних, за
якими вели
проспективне
спостереження,
лікування
препаратом
розпочиналося
до вагітності
та
припинялося
під час
І триместру
після
виявлення
вагітності.

Період
годування
груддю

Аторвастатин
протипоказаний
під час
годування
груддю.
Відсутня інформація
про вплив
препарату на
грудну дитину
чи на
лактацію.
Невідомо, чи
проникає аторвастатин
у грудне
молоко, однак
було показано,
що інший
лікарський
засіб цього
класу
потрапляє у
грудне
молоко. Під
час досліджень
аторвастатин
було
виявлено у
молоці щурів.
Оскільки
статини
потенційно
здатні
спричинити
серйозні
небажані реакції
у немовлят,
які
знаходяться
на грудному
годуванні,
жінкам, які
потребують
лікування
препаратом,
не слід
годувати
груддю своїх
немовлят (див.
розділ
«Протипоказання»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Чинить незначний
вплив на
швидкість
реакції під час
керування
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Гіперліпідемія
(гетерозиготна
сімейна та
несімейна) і
змішана
дисліпідемія
(тип IIa та IIb за
класифікацією
Фредріксона)

Рекомендована
початкова
доза лікарського
засобу
становить 10
або 20 мг 1 раз
на добу. Для
пацієнтів,
які
потребують
значного
зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ (більш
ніж на 45 %), терапія
може бути
розпочата із
дозування 40 мг
1 раз на добу.
Дозовий
діапазон
препарату знаходиться
у межах від 10
до 80 мг 1 раз на
добу. Препарат
можна
приймати
разовою
дозою у будь-який
час,
незалежно
від прийому
їжі. Початкову
та підтримувальні
дози
препарату
слід
підбирати
індивідуально
залежно від
мети
лікування та
відповіді.
Після
початку
лікування
та/або після титрування
дози
препарату
слід
проаналізувати
рівні
ліпідів
протягом
періоду від 2
до 4 тижнів та
відповідним
чином
відкоригувати
дозу.

Гетерозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія
у пацієнтів
дитячого
віку (10-17
років)

Рекомендована
початкова
доза
препарату становить
10 мг/добу;
максимальна
рекомендована
доза –
20 мг/добу
(дози препарату,
що перевищують
20 мг, у цій
групі
пацієнтів не
досліджувалися).
Дози
препарату
слід
підбирати
індивідуально
відповідно
до мети
лікування. Коригування
дози слід
проводити з
інтервалом 4
тижні або
більше.

Гомозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Доза
препарату
для пацієнтів
з
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
становить
від 10 до 80 мг на
добу. Аторвастатин
застосовують
як доповнення
до інших
гіполіпідемічних
методів лікування
(наприклад
аферез ЛПНЩ)
або якщо
гіполіпідемічні
методи
лікування
недоступні.

Одночасна
гіполіпідемічна
терапія

Препарат
можна
застосовувати
із
секвестрантами
жовчних
кислот.
Комбінацію
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
(статинів) та
фібратів
слід загалом
застосовувати
з
обережністю.

Дозування
для
пацієнтів з
порушенням
функції
нирок

Захворювання
нирок не
впливає ні на
концентрації
у плазмі
крові, ні на
зниження
рівня
холестерину
ЛПНЩ при
застосуванні
аторвастатину;
отже, коригування
дози
препарату
для пацієнтів
з порушенням
функції
нирок не потрібне.

Дозування
для
пацієнтів,
які
приймають циклоспорин,
кларитроміцин,
ітраконазол
або певні
інгібітори
протеаз

Слід
уникати
лікування
препаратом
пацієнтів,
які
приймають
циклоспорин,
інгібітори
протеази ВІЛ
(типранавір +
ритонавір)
або
інгібітор
протеази
вірусу
гепатиту C (телапревір).
Препарат
слід з обережністю
призначати
пацієнтам з
ВІЛ, які
приймають комбінацію
лопінавір +
ритонавір, та
застосовувати
у найнижчій
необхідній
дозі. Для
пацієнтів,
які приймають
кларитроміцин,
ітраконазол,
або для
пацієнтів з
ВІЛ, які
приймають у
комбінації
саквінавір + ритонавір,
дарунавір +
ритонавір,
фосампренавір
або
фосампренавір
+ ритонавір,
терапевтичну
дозу
препарату
слід
обмежити дозою
20 мг, а також
рекомендується
проводити належні
клінічні
обстеження
для визначення
найменшої
необхідної
дози
препарату. Для
пацієнтів,
які
приймають
інгібітор
протеази ВІЛ
нелфінавір
або
інгібітор
протеази
вірусу
гепатиту С
боцепревір, максимальна
доза
становить
40 мг, також
рекомендується
проведення
відповідних
клінічних
обстежень
для визначення
найменшої
необхідної
дози
препарату.

Діти.

Гетерозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Безпека
та
ефективність
застосування
аторвастатину
встановлені
для дітей
віком від 10 до 17 років з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією.
Аторвастатин
слід
застосовувати
як
доповнення
до дієти для зниження
загального
холестерину,
рівня ЛПНЩ та
рівня
аполіпопротеїну B, коли
після
адекватної
спроби
дієтотерапії
відмічаються:

•
холестерин
ЛПНЩ ≥ 190 мг/дл (4,91 ммоль/л) або

•
холестерин
ЛПНЩ ≥ 160 мг/дл (4,14 ммоль/л):

-   у
сімейному
анамнезі наявна
сімейна
холестеринемія
або ранні серцево-судинні

захворювання
у родичів
першого або
другого
ступеня або

-
присутні
два або
більше інших
факторів
ризику
серцево-судинних
захворювань.

Показання
для
застосування
препарату підтверджене
на основі
досліджень:

·
Плацебо-контрольоване
клінічне
дослідження
тривалістю
6 місяців за
участю 187
хлопців та
дівчат після
початку
менструацій
віком від 10 до 17 років.
Пацієнти, які
отримували
лікування аторвастатином
у дозі 10 мг або 20 мг щодня,
мали загалом
подібний
профіль
небажаних
реакцій до такого
у пацієнтів,
які
отримували
плацебо. У цьому
вузькому
контрольованому
дослідженні
не було
виявлено
значущого
впливу препарату
на ріст або
статеве
дозрівання
хлопців або
на
тривалість
менструального
циклу у дівчат.

·
Трирічне
відкрите
неконтрольоване
дослідження
за участю 163
дітей віком
від 10 до 15 років з
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією,
для яких
підбирали
дозу для
досягнення
цільового
рівня
холестерину
ЛПНЩ < 130 мг/дл (3,36 ммоль/л).
Безпека та ефективність
застосування
препарату
при зниженні
холестерину
ЛПНЩ, як
правило, відповідають
показникам,
які
спостерігалися
у дорослих
пацієнтів,
незважаючи
на обмеження
плану
неконтрольованого
дослідження.

Для дівчат
після
початку
менструацій необхідна
консультація
щодо
контрацепції,
якщо це
доречно.

Довгострокової
ефективності
терапії аторвастатином,
розпочатої в
дитинстві,
щодо
зменшення
захворюваності
та
смертності у
дорослому
віці, не
встановлено.

Безпека
та
ефективність
терапії
препаратом  не
встановлена
для дітей
віком до 10 років з етерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією.

Гомозиготна
сімейна
гіперхолестеринемія

Ефективність
препарату у
дозах до
80 мг/добу
протягом
1 року була
оцінена у
неконтрольованому
дослідженні у пацієнтів
з
гомозиготною
сімейною гіперхолестеринемією,
до якого було
включено 8
дітей.

Передозування.

Специфічного
лікування
передозування
препарату
немає. У разі
передозування
пацієнта
слід лікувати
симптоматично
і при
необхідності
застосовувати
підтримувальні
заходи. Через
високий ступінь
зв’язування
препарату
з білками плазми
крові не слід
очікувати
значного посилення
кліренсу
препарату за
допомогою
гемодіалізу.

Побічні
реакції.

У зв’язку з
тим, що
клінічні
дослідження
проводяться
в умовах, які
коливаються
у широких
межах,
частоту виникнення
небажаних
реакцій, що
спостерігаються
під час
клінічних
досліджень
лікарського
препарату, не
можна
безпосередньо
порівнювати
з
показниками,
отриманими
під час
клінічних
досліджень
іншого препарату,
та вони
можуть не
відображати
показники
частоти, що
спостерігається
у клінічній
практиці.

До
небажаних
реакцій належать:

загальні
порушення:
відчуття
нездужання,
пірексія;

з
боку травної
системи:
шлунково-кишковий
дискомфорт,
відрижка, метеоризм,
гепатит,
холестаз;

з
боку
скелетно-м’язової
системи: м’язово-скелетний
біль,
підвищена
втомлюваність
м’язів, біль
у шиї,
набрякання
суглобів, тендинопатія
(іноді
ускладнена
розривом сухожилля);

з
боку
метаболізму
та
харчування:
підвищення
трансаміназ,
відхилення
від норми
функціональних
проб печінки,
підвищення
рівня лужної
фосфатази в
крові,
підвищення
активності
креатинфосфокінази,
гіперглікемія;

з боку
нервової
системи:
кошмарні
сновидіння;

з
боку
дихальної
системи: носова
кровотеча;

з
боку шкіри та
її придатків:
кропив’янка;

з
боку органів
зору:
нечіткість
зору,
порушення
зору;

з
боку органів
слуху та
рівноваги: шум у
вухах;

з
боку
сечостатевої
системи:
лейкоцитоурія;

з боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз:
гінекомастія.

Також
повідомлялось
про інфекцій
сечовивідного
тракту,
цукровий
діабет, інсульт.

Частоту
виникнення
побічних
реакцій визначали
таким чином:
часто (> 1/100, < 1/10);
нечасто (> 1/1000,
< 1/100); рідкісно
(> 1/10000, < 1/1000);
надзвичайно
рідко (< 1/10000).

Порушення
функції
нервової
системи: часто:
головний
біль; нечасто:
запаморочення,
парестезія,
гіпестезія,
дисгевзія, амнезія;
рідко: периферичні
нейропатії.

Порушення
функції
шлунково-кишкового
тракту: часто:
запор;
нечасто: панкреатит,
блювання.

Порушення
функції
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини: часто:
біль
у суглобах,
біль у спині;
рідко: міопатія,
міозит,
рабдоміоліз.

Загальні
порушення: нечасто:
астенія,
біль у
грудях,
периферичні
набряки,
стомлюваність.

Порушення
метаболізму
та
харчування: нечасто:
гіпоглікемія,
збільшення
маси тіла,
анорексія.

Порушення
функції
печінки та
жовчного
міхура: надзвичайно
рідко: печінкова
недостатність.

Порушення
з боку шкіри
та сполучної
тканини:
нечасто: шкірні
висипи,
свербіж,
алопеція; рідко:
ангіоневротичний
набряк,
бульозний
дерматит (у
тому числі
мультиформна
еритема), синдром
Стівенса - Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз.

Розлади
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння:
часто: біль
у горлі та
гортані.

Розлади
системи
крові та
лімфатичної
системи: рідко:
тромбоцитопенія.

Розлади
імунної
системи: часто:
алергічні
реакції;
надзвичайно
рідко:
анафілаксія.

Розлади
органів зору:
нечасто: затуманення
зору.

Зміни
результатів
лабораторних
аналізів: часто:
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
підвищення
активності
креатинфосфокінази
крові; нечасто:
позитивний
результат
аналізу на
вміст лейкоцитів
у сечі.

Досвід
постреєстраційного
застосування
препарату.

Протягом
постреєстраційного
застосування
аторвастатин
були
виявлені
нижчезазначені
небажані
реакції.
Оскільки про
ці реакції
повідомляється
на
добровільній
основі від
популяції
невідомого
розміру, не
завжди
можливо
достовірно
оцінити їх
частоту або
встановити
причинно-наслідковий
зв’язок із
застосуванням
препарату.

До
небажаних
реакцій,
пов’язаних
із лікуванням
аторвастатином,
зареєстрованих
після виходу
препарату на
ринок,
незалежно від
оцінки
причинно-наслідкового
зв’язку, належать
реакції:
анафілаксія,
ангіоневротичний
набряк,
бульозні
висипання (у
тому числі
ексудативна
мультиформна
еритема, синдром
Стівенса - Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз),
рабдоміоліз,
міозит,
підвищена
втомлюваність,
розрив
сухожилля,
летальна та
нелетальна
печінкова
недостатність,
запаморочення,
депресія,
периферична
нейропатія,
панкреатит
та
інтерстиціальна
хвороба
легень.

Надходили
рідкісні
повідомлення
про випадки
імунологічно
опосередкованої
некротичної
міопатії,
пов’язаної
із
застосуванням
статинів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Надходили
рідкісні
постреєстраційні
повідомлення
про
когнітивні
розлади
(наприклад
втрата
пам’яті,
безпам’ятність,
амнезія,
порушення
пам’яті,
сплутаність
свідомості),
пов’язані із
застосуванням
статинів. Ці
когнітивні
розлади були
зареєстровані
при
застосуванні
всіх
статинів. Звіти
загалом не належали
до категорії
серйозних
небажаних
реакцій і були
оборотними
після припинення
прийому
статинів, з
різним часом
до початку
прояву
симптому (від
1 дня до кількох
років) та
зникнення
симптому
(медіана тривалості
становила
3 тижні).

Під час
застосування
деяких
статинів були
описані такі
небажані
явища: розлад
статевої
функції; виняткові
випадки
інтерстиціальної
хвороби
легенів,
особливо під
час
довгострокового
лікування.

Під час
постмаркетингових
спостережень
повідомлялося
про
нижчезазначені
побічні
реакції.

Порушення
функції
кровоносної
та лімфатичної
системи:
тромбоцитопенія.

Порушення
функції
імунної
системи:
алергічні
реакції,
анафілаксія
(у тому числі
анафілактичний
шок).

Порушення
метаболізму
та
харчування: збільшення
маси тіла.

Порушення
функції
нервової
системи: головний
біль,
гіпестезія,
дисгевзія.

Розлади
шлунково-кишкового
тракту: біль
у животі.

Порушення
функції
органів
слуху та
лабіринту: шум
у вухах.

Шкіра
та підшкірна
тканина: кропив’янка.

Порушення
функції
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини:
артралгія,
біль у спині.

Загальні
порушення: біль
у грудях, периферичний
набряк,
нездужання,
втома.

Зміни
результатів
лабораторних
аналізів: підвищення
активності
аланінамінотрансферази,
підвищення
активності
креатинфосфокінази
крові.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10 таблеток
у блістері;
по 3 блістери
у картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Торрент
Фармасьютікалс
Лтд.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Індрад
Плант, Вілл.
Індрад,
Талука Каді,
Діст. Мехсана
Гуджарат  382721,
Індія.