ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЦЕФТАЗИДИМ

(CEFTAZIDIME)

Склад:

діюча
речовина: цефтазидим;

1 флакон
містить 1 г цефтазидиму
(у вигляді
цефтазидиму
пентагідрату
стерильного у
перерахуванні на 100 %
сухий
цефтазидим);

допоміжна
речовина:
натрію
карбонат.

Лікарська
форма. Порошок
для
розчину
для інʼєкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: порошок
білого або злегка
жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для системного
застосування.
Інші

β-лактамні
антибіотики.
Цефалоспорини
ІІІ
покоління.
Цефтазидим. Код
АТХ J01D D02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Цефтазидим
– це бактерицидний
цефалоспориновий
антибіотик,
механізм
дії якого
пов’язаний
з порушенням
синтезу
стінок
бактеріальної
клітини.

Набута
резистентність
до
антибіотика
відрізняється
у різних
регіонах та
може змінюватися
з часом, а для
окремих
штамів може відрізнятися
суттєво.
Бажано
використовувати
місцеві
(локальні)
дані щодо
чутливості
до антибіотика
та дані про
розповсюдження
мікроорганізмів,
що
продукують β-лактамази
з
розширеним
спектром
дії, особливо
при
лікуванні
тяжких
інфекцій.

Чутливі
мікроорганізми

Грампозитивні
аероби: Streptococcus pyogenes, Streptococcus agalactiae.

Грамнегативні
аероби: Citrobacter koseri, Haemophilus influenzae, Moraxella catarrhalis, Neisseria meningitides, Proteus mirabilis, Proteus spp., Providencia spp., Pasteurella multocida.

Штами з
можливою
набутою
резистентністю

Грамнегативні
аероби: Acinetobacter baumannii, Burkholderia cepacia, Citrobacter freundii, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Klebsiella pneumoniae, Klebsiella spp., Pseudomonas  aeruginosa, Serratia spp., Morganella morganii.

Грампозитивні
аероби: Staphylococcus aureus, Staphylococcus pneumonia, Viridans group streptococcus.

Грампозитивні
анаероби: Clostridium perfringens, Peptococcus spp., Peptosteptococcus spp.

Грамнегативні
анаероби: Fusobacterium spp.

Нечутливі
мікроорганізми

Грампозитивні
аероби: Enterococcus spp., включаючи
E. faecalis та E. faecium, Listeria spp.

Грампозитивні
анаероби: Clostridium difficile.

Грамнегативні
анаероби: Bacteroides spp., включаючи
B. fragilis.

Інші: Chlamydia spp., Mycoplasma spp., Legionella
spp.

Фармакокінетика.

У
пацієнтів
після
внутрішньомʼязової
інʼєкції 500 мг
та 1 г
цефтазидиму
швидко
досягаються
середні пікові
концентрації
18 мг/л і 37 мг/л
відповідно.
Через 5
хвилин
після
внутрішньовенного
болюсного
введення 500 мг, 1 г
або 2
г
цефтазидиму
у сироватці
крові
досягаються
концентрації
в
середньому 46
мг/л, 87 мг/л або 170
мг/л
відповідно.
Терапевтично
ефективні
концентрації
залишаються
в сироватці
крові
навіть
через 8–12
годин після
внутрішньовенного
або
внутрішньомʼязового
введення. Звʼязування
з білками
плазми
крові
становить
приблизно 10 %.
Концентрація
цефтазидиму,
що
перевищує мінімальну
інгібуючу
концентрацію
(МІК) для
більшості
розповсюджених
патогенних
мікроорганізмів,
досягається
у таких тканинах
і
середовищах:
кістки,
серце, жовч,
мокротиння,
внутрішньоочна,
синовіальна,
плевральна
та
перитонеальна
рідини.
Цефтазидим
швидко
проникає
крізь
плаценту та
екскретується
у грудне
молоко.
Препарат
погано
проникає
крізь
неушкоджений
гематоенцефалічний
барʼєр, при
відсутності
запалення
концентрація
препарату у
ЦНС мала.
Однак при
запаленні
мозкових
оболонок
концентрація
цефтазидиму
у ЦНС
становить 4–20
мг/л і вище, що
відповідає
рівню його
терапевтичної
концентрації.

Цефтазидим
не
метаболізується
в організмі.
Після
парентерального
введення досягається
висока та
стійка
концентрація
цефтазидиму
в сироватці
крові.
Період напіввиведення
становить
приблизно 2
години.
Препарат
виводиться
у незміненому
вигляді в
активній
формі із
сечею
шляхом
гломерулярної  фільтрації,  приблизно
80–90 % дози –
протягом 24
годин. У
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок
елімінація
цефтазидиму
знижується,
тому дозу
слід
зменшувати.
Менше 1 %
препарату
виводиться
з жовчю, що
значно обмежує
кількість
препарату,
яка
потрапляє у
кишечник.

Наявність
легкого та
помірного
порушення
функції
печінки не
впливало на
фармакокінетику
цефтазидиму
в осіб, яким
вводили 2 г
внутрішньовенно
кожні 8 годин
протягом 5 днів,
за умови
відсутності
порушення
функції
нирок (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Зниження
кліренсу,
яке
спостерігалося
у пацієнтів
літнього
віку, було
насамперед
пов’язане з
віковим
зниженням
ниркового кліренсу
цефтазидиму. Середній
період
напіввиведення
коливався
від 3,5 до 4
годин після
одноразової
або 7-денної
повторної дози
2 г
внутрішньовенних
болюсних
ін’єкцій у
пацієнтів
літнього віку
(віком від 80
років).

Період
напіввиведення
цефтазидиму
подовжується
у
недоношених
і доношених
новонароджених
на 4,5–7,5 години
після доз 25–30
мг/кг. Однак у
віці 2
місяців
період напіввиведення
знаходиться
в межах
діапазону
для
дорослих.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
наведених
нижче
інфекцій у
дорослих та
дітей,
включаючи
новонароджених:

- внутрішньолікарняна
пневмонія;

- інфекції
дихальних
шляхів у
хворих на
муковісцидоз;

- бактеріальний
менінгіт;

- хронічний
середній
отит;

- злоякісний
зовнішній
отит;

- ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів;

- ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин;

- ускладнені
інфекції
черевної
порожнини;

- інфекції
кісток і
суглобів;

- перитоніт,
пов’язаний
з
проведенням
діалізу у пацієнтів,
які
знаходяться
на
безперервному
амбулаторному
перитонеальному
діалізі.

Лікування
бактеріємії,
що виникає у
пацієнтів у
результаті
будь-якої з
наведених
вище
інфекцій.

Цефтазидим
можна
застосовувати
для лікування
пацієнтів
із
нейтропенією
та гарячкою,
що виникають
у
результаті
бактеріальної
інфекції.

Цефтазидим
можна
застосовувати
для профілактики
інфекцій
сечовивідних
шляхів
при
операціях
на
передміхуровій
залозі (трансуретральна
резекція).

При
призначенні
цефтазидиму
слід
враховувати
його антибактеріальний
спектр,
спрямований
головним
чином проти грамнегативних
аеробів (див.
розділи «Фармакологічні
властивості»
та «Особливості
застосування»).

Цефтазидим
слід
застосовувати
з іншими антибактеріальними
засобами,
якщо
очікується,
що
мікроорганізми,
які
спричинили
інфекцію, не
підпадають
під спектр
дії
цефтазидиму.

Призначати
препарат потрібно
згідно з
існуючими
офіційними
рекомендаціями
щодо
призначення
антибактеріальних
засобів.

Протипоказання.

·
Підвищена
чутливість до
цефтазидиму
пентагідрату
або до інших компонентів
препарату.

·
Підвищена
чутливість
до
цефалоспоринових
антибіотиків.

·
Наявність
в анамнезі
тяжкої
гіперчутливості
(наприклад,
анафілактичні
реакції) до інших

β-лактамних
антибіотиків
(пеніциліни,
монобактами
та
карбапенеми).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Нефротоксичні
препарати:
сумісне
лікування
високими
дозами
цефалоспоринів
і
нефротоксичних
лікарських
засобів,
таких як аміноглікозиди
або сильнодіючі
діуретики
(наприклад, фуросемід),
може
негативно
вплинути на
функцію
нирок. При
потребі
комбінованого
лікування
слід
контролювати
функцію
нирок
протягом усього
курсу
терапії
(також див.
розділ
«Несумісність»).

Хлорамфенікол in
vitro є
антагоністом
цефтазидиму
та інших цефалоспоринів.
Клінічне
значення
цього явища
невідоме,
проте при
одночасному
застосуванні
препарату Цефтазидим
з хлорамфеніколом
слід
враховувати
можливість
антагонізму.

Одночасне
лікування
бактеріостатичними
антибіотиками
може
перешкоджати
дії бета-лактамних
антибіотиків.

Як
і інші
антибіотики,
цефтазидим
може вплинути
на флору
кишечнику,
що
призводить
до зниження
реабсорбції
естрогенів
та ефективності
комбінованих
пероральних
контрацептивів.

Таким
чином,
рекомендується
астосовувати
альтернативні
негормональні
методи
контрацепції.

Цефтазидим
не впливає
на
результати
визначення
глюкозурії
ензимними
методами, проте
незначний
вплив на
результати
аналізу
може
спостерігатися
при використанні
методів
відновлення
міді
(Бенедикта,
Фелінга,
Клінітест).

Цефтазидим
не впливає
на
лужно-пікратний
метод визначення
креатиніну.

Особливості
застосування.

Гіперчутливість

Як і
при
застосуванні
інших β-лактамних
антибіотиків,
повідомляли
про тяжкі та іноді
летальні
реакції
гіперчутливості.
У випадку
виникнення
алергічної
реакції
необхідно
негайно
припинити
застосування
препарату.
Тяжкі
реакції
гіперчутливості
можуть
вимагати
застосування
адреналіну,
антигістамінних
препаратів,
кортикостероїдів
та інших
засобів
невідкладної
допомоги.

Перед
початком
лікування
слід
визначити у
пацієнта
наявність в
анамнезі
тяжких реакцій
гіперчутливості
до цефтазидиму,
цефалоспоринових
антибіотиків,
пеніцилінів
або до інших        β-лактамних
антибіотиків.
З
обережністю
потрібно призначати
препарат пацієнтам,
у яких були
нетяжкі реакції
гіперчутливості
на інші β-лактамні
антибіотики.

Тяжкі
шкірні
побічні
реакції

Повідомлялося
при
лікуванні
цефтазидимом
(з невідомою
частотою)
про тяжкі
шкірні побічні
реакції (SCAR),
включаючи
синдром
Стівенса – Джонсона
(SJS),
токсичний
епідермальний
некроліз (TEN),
реакцію на лікарські
засоби з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS) і
гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз (AGEP), який
може бути
небезпечним
для життя
або з
летальним
наслідком. Пацієнтів
слід
проінформувати
про ознаки
та симптоми, а
також
ретельно
спостерігати
за шкірними
реакціями.
Якщо
з’являються
ознаки та симптоми,
що вказують
на ці
реакції,
застосування
цефтазидиму
слід
негайно
припинити та
розглянути
альтернативне
лікування. Якщо
у пацієнта
розвинулась
серйозна
реакція,
така як SJS, TEN, DRESS або AGEP під час
застосування
цефтазидиму,
лікування
цефтазидимом
не можна
відновлювати
цьому
пацієнту в
будь-який
час.

Спектр
антибактеріальної
активності

Цефтазидим
має
обмежений
спектр антибактерільної
активності. Його
не
застосовують
як монотерпію
для
лікування
деяких
типів
інфекцій, за
винятком
випадків, коли
збудник документально
підтверджений
та відомо, що
він чутливий
до цього
препарату
або існує
велика імовірність
того, що найбільш
вірогідний
збудник
буде
чутливим до
лікування
цефтазидимом.
Це особливо
важливо,
коли вирішується
питання про
лікування
пацієнтів з бактеріємією,
бактеріальним
менінгітом, інфекціями
шкіри та
м’яких
тканин,
інфекціями
кісток та
суглобів.
Крім того, цефтазидим
чутливий до
гідролізу
деякими β-лактамазами
із
розширеним
спектром
дії. Тому при
виборі цефтазидиму
для
лікування
слід
враховувати
інформацію
про
розповсюдження
мікроорганізмів,
що
продукують β-лактамази  із
розширеним
спектром
дії.

Порушення
функції нирок

Одночасне
лікування
високими
дозами цефалоспоринів
і
нефротоксичними
препаратами,
такими як
аміноглікозиди
або
високоактивні
діуретики
(наприклад,
фуросемід),
може негативно
впливати на
функцію
нирок. При
дотриманні рекомендованого
дозування
це явище
малоймовірне.
Немає даних
щодо негативного
впливу
цефтазидиму
на функцію
нирок при
застосуванні
його у звичайних
терапевтичних
дозах.

Цефтазидим
виводиться
нирками,
тому дозу слід
зменшувати
залежно від
ступеня
ураження
нирок. Повідомляли
про випадки
неврологічних
ускладнень,
коли доза не
була
відповідно
зменшена.

Надмірний
ріст
нечутливих
мікроорганізмів

Як і
при
застосуванні
інших
антибіотиків
широкого
спектра дії,
тривале
лікування препаратом
Цефтазидим
може
призвести
до
надмірного
росту нечутливих
мікроорганізмів
(наприклад, Candida, Enterococci). У цьому
випадку
слід
припинити
застосування
препарату
та вжити інших
необхідних
заходів.
Дуже
важливо
постійно
контролювати
стан пацієнта.

Як і
при
застосуванні
інших
цефалоспоринів
і
пеніцилінів,
деякі
раніше
чутливі штами
Enterobacter spp. та Serratia spp.
можуть
стати
резистентними
під час
лікування
цефтазидимом.
У таких
випадках
слід періодично
проводити
дослідження
чутливості.

Псевдомембранозний
коліт

При
застосуванні
антибіотиків
були
повідомлення
про випадки
псевдомембранозного
коліту різного
ступеня тяжкості
від легкого
до такого, що
загрожує життю.
Тому
важливо
зважити на можливість
цього
діагнозу
пацієнтам, у
яких
виникла діарея
під час або
після
застосування
антибіотика.
У разі
тривалої та
значної
діареї або
якщо у
пацієнта
виникають
абдомінальні
спазми,
лікування
слід
негайно
припинити,
провести
подальше
обстеження
пацієнта та за
необхідності
призначити
специфічне
лікування Clostridium difficile. Не
слід
призначати
лікарські
засоби, що уповільнюють
перистальтику
кишечнику.

Вміст
натрію

Цефтазидим
у своєму
складі
містить
натрій: 1
флакон з 1 г
цефтазидиму
~ 51 мг натрію,
що потрібно враховувати
при
лікуванні
пацієнтів,
які знаходяться
на
натрій-контрольованій
дієті.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Дані
щодо
лікування
цефтазидимом
вагітних
обмежені.
Дослідження
на тваринах
не
вказують
на прямий
або непрямий
шкідливий
вплив на
вагітність,
ембріональний
або
постнатальний
розвиток.
Призначати
препарат
вагітним
слід тільки
тоді, коли
користь від
його
застосування
переважає
можливий ризик.

Цефтазим
екскретується
у грудне
молоко у невеликих
кількостях,
але при
застосуванні
терапевтичних
доз впливу
на немовля,
яке
знаходиться
на грудному
годуванні,
не очікується.
Цефтазидим
можна
застосовувати
у період
годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Слід
враховувати
можливість
виникнення у
деяких
пацієнтів
запаморочення,
судом, тому
під час
лікування
необхідно
дотримуватися
обережності
при
керуванні автотранспортом
або іншими
потенційно
небезпечними
механізмами,
що
потребують
підвищеної
концентрації
уваги і
швидкості
психомоторних
реакцій.

Спосіб
застосування
та дози.

Доза
залежить
від
тяжкості
захворювання,
чутливості,
локалізації
та типу
інфекції, а
також від
віку пацієнта
та функції
нирок.

Таблиця 1

Дорослі та
діти ≥ 40 кг

Інтермітуюче
введення

Інфекція

Доза,
що
вводиться

інфекції
дихальних
шляхів у
хворих на
муковісцидоз

100–150
мг/кг маси
тіла на добу
кожні 8 годин,
максимально
до 9
г на добу1

фебрильна
нейтропенія

2 г
кожні 8 годин

внутрішньолікарняна
пневмонія

бактеріальний
менінгіт

бактеріємія*

інфекції
кісток і
суглобів

1–2 г
кожні 8 годин

ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин

ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

перитоніт,
пов’язаний із
безперервним
амбулаторним
перитонеальним
діалізом

ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

1–2 г
кожні 8 або 12
годин

інфекції
сечовивідних
шляхів при
операціях
на
передміхуровій
залозі (трансуретральна
резекція)

1 г
під час
індукції в
анестезію, 1 г у
момент
видалення
катетера

хронічний
середній
отит

1–2 г
кожні 8 годин

злоякісний
зовнішній
отит

Постійна
інфузія

Інфекція

Доза,
що
вводиться

фебрильна
нейтропенія

Вводиться
навантажувальна
доза 2 г з
наступним
постійним
інфузійним
введенням
від 4 до 6 г
кожні 24
години1

внутрішньолікарняна
пневмонія

інфекції
дихальних
шляхів у
хворих на
муковісцидоз

бактеріальний
менінгіт

бактеріємія*

інфекції
кісток і
суглобів

ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин

ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

перитоніт,
пов’язаний із
безперервним
амбулаторним
перитонеальним
діалізом

1 У дорослих
пацієнтів
із
нормальною
функцією
нирок застосування
9 г
препарату на
добу не
спричиняло
побічних
реакцій.

*Якщо це
асоціюється
або є
підозра на
асоціювання
з
інфекціями,
наведеними
у розділі «Показання».

Таблиця 2

Діти < 40
кг

Немовлята
та діти
віком > 2 місяців
та з масою
тіла < 40 кг

Інфекція

Звичайна
доза

Інтермітуюче
введення

ускладнені
інфекції
сечовивідних
шляхів

100–150
мг/кг маси
тіла на добу
у 3 прийоми,
максимально
6 г
на добу

хронічний
середній
отит

злоякісний
зовнішній
отит

нейтропенія
у дітей

150
мг/кг маси
тіла на добу
у 3 прийоми,
максимально
6 г
на добу

інфекції
дихальних
шляхів у
хворих на
муковісцидоз

бактеріальний
менінгіт

бактеріємія*

інфекції
кісток і
суглобів

100–150
мг/кг маси
тіла на добу
у 3 прийоми,
максимально
6 г
на добу

ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин

ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

перитоніт,
пов’язаний із
безперервним
амбулаторним
перитонеальним
діалізом

Постійна
інфузія

фебрильна
нейтропенія

Вводиться
навантажувальна
доза 60–100 мг/кг
маси тіла з
наступним
постійним
інфузійним
введенням 100–200
мг/кг маси
тіла на добу,
максимально
до 6
г на добу

внутрішньолікарняна
пневмонія

інфекції
дихальних
шляхів у
хворих на
муковісцидоз

бактеріальний
менінгіт

бактеріємія*

інфекції
кісток і
суглобів

ускладнені
інфекції
шкіри та
м’яких тканин

ускладнені
інтраабдомінальні
інфекції

перитоніт,
пов’язаний із
безперервним
амбулаторним
перитонеальним
діалізом

Немовлята
та діти
віком ≤ 2 місяців

інфекція

Звичайна
доза

Інтермітуюче
введення

більшість
інфекцій

25–60
мг/кг маси
тіла на добу
у 2 прийоми1

1У немовлят
та дітей
віком ≤ 2
місяців
період напіввиведення
із
сироватки
крові може
бути у 2–3 рази
більший, ніж
у дорослих

*Якщо
це асоціюється
або є
підозра на
асоціювання
з
інфекціями,
наведеними
у розділі
«Показання».

Діти

Безпека та
ефективність
застосування
препарату Цефтазидим
шляхом
постійної
внутрішньовенної
інфузії у
немовлят та
дітей ≤ 2
місяців не
встановлені.

Пацієнти
літнього
віку

Враховуючи
зниження
кліренсу
цефтазидиму,
пацієнтам
літнього
віку, які
мають
гострі
інфекції, особливо
пацієнтам
віком від 80 років,
добова доза
не повинна
перевищувати
3 г.

Печінкова
недостатність

Необхідності
у зміні
дозування
для пацієнтів
із легкою та
помірною
печінковою
недостатністю
немає.
Клінічних
досліджень
у пацієнтів
із тяжкою
печінковою
недостатністю
не проводили.
Рекомендується
ретельний
клінічний
нагляд за пацієнтами
щодо ефективності
та безпеки
застосування
препарату.

Ниркова
недостатність

Цефтазидим
виводиться
нирками у
незміненому
вигляді, тому
для цієї
групи пацієнтів
дозу слід
зменшити.

Початкова
доза
повинна
становити 1 г.
Визначення
підтримуючої
дози
повинно базуватися
на
швидкості
гломерулярної
фільтрації.

Рекомендовані
підтримуючі
дози
цефтазидиму
при
нирковій недостатності
–

інтермітуюче
введення

Таблиця 3

Дорослі та
діти ≥ 40 кг
маси тіла

Кліренс
креатиніну,
мл/хв

Приблизний
рівень
креатиніну
у сироватці
крові,
мкмоль/л
(мг/дл)

Рекомендована
разова доза
цефтазидиму,
г

Частота
дозування
(години)

50–31

150–200

(1,7–2,3)

1

12

30–16

200–350

(2,3–4)

1

24

15–6

350–500

(4–5,6)

0,5

24

<
5

>
500

(>
5,6)

0,5

48

Пацієнтам
із тяжкими
інфекціями
разову дозу
можна
збільшити
на 50 % або,
відповідно,
збільшити
частоту
введення.
Таким
пацієнтам
рекомендується
контролювати
рівень цефтазидиму
у сироватці
крові.

У дітей значення
кліренсу
креатиніну
слід
відкоригувати
відповідно
до площі
поверхні
тіла або до
маси тіла.

Таблиця 4

Діти < 40
кг

Кліренс
креатиніну,
мл/хв**

Приблизний
рівень
креатиніну* у
сироватці
крові,
мкмоль/л
(мг/дл)

Рекомендована
індивідуальна
доза, мг/кг
маси тіла

Частота
дозування
(години)

50–31

150–200

(1,7–2,3)

25

12

30–16

200–350

(2,3–4)

25

24

15–6

350–500

(4–5,6)

12,5

24

<
5

>
500

(>
5,6)

12,5

48

*Це
рівень
креатиніну
у сироватці
крові, розрахований
відповідно
до
рекомендацій,
і може точно
не
відповідати
рівню
зменшення функції
нирок у всіх
пацієнтів з
нирковою недостатністю.

**Кліренс
креатиніну оцінюється
на основі площі
поверхні
тіла або
вимірюється.

Рекомендується
ретельний
клінічний
нагляд за
пацієнтами
щодо
ефективності
та безпеки
застосування
препарату.

Рекомендовані
підтримуючі
дози
цефтазидиму
при
нирковій
недостатності
– постійна
інфузія

Таблиця
5

Дорослі та
діти ≥ 40 кг
маси тіла

Кліренс
креатиніну,
мл/хв

Приблизний
рівень
креатиніну
у сироватці
крові,
мкмоль/л (мг/дл)

Частота
дозування
(години)

50–31

150–200

(1,7–2,3)

Вводиться
навантажувальна
доза 2 г з
наступним
постійним
інфузійним
введенням
від 1 до 3 г
кожні 24
години

30–16

200–350

(2,3–4)

Вводиться
навантажувальна
доза 2 г з
наступним
постійним
інфузійним
введенням 1 г
кожні 24
години

≤
15

>
350

(4–5,6)

Не
досліджували

Вибір дози
слід
проводити з
обережністю.
Рекомендується
ретельний
клінічний
нагляд за
пацієнтами
щодо
ефективності
та безпеки
застосування
препарату.

Діти < 40 кг

Безпека та
ефективність
застосування
препарату Цефтазидим
шляхом
постійної
внутрішньовенної
інфузії
дітям, маса
тіла яких < 40 кг,
із порушеннями
функції
нирок не
встановлені.
Рекомендується
ретельний
клінічний
нагляд за пацієнтами.

Якщо дітям
із порушеннями
функції
нирок
необхідно
застосувати
препарат
шляхом
постійної
внутрішньовенної
інфузії,
слід скорегувати
кліренс
креатиніну
відповідно
до площі поверхні
тіла або
маси тіла
дитини.

Гемодіаліз

Період
напіввиведення
цефтазидиму
із сироватки
крові під
час
гемодіалізу
становить 3–5 годин.

Після
кожного
сеансу
гемодіалізу
слід вводити
підтримуючу
дозу
цефтазидиму,
що рекомендується
у
таблицях 6–7,
наведених
нижче.

Перитонеальний
діаліз

Цефтазидим
можна
застосовувати
при перитонеальному
діалізі та
при
тривалому
амбулаторному
перитонеальному
діалізі у
звичайному
режимі.

Крім
внутрішньовенного
застосування,
цефтазидим
можна
включати до
діалізної
рідини
(зазвичай
від 125 до 250 мг на 2 л
діалізного
розчину).

Для
пацієнтів
із нирковою
недостатністю,
яким
проводиться
тривалий
артеріовенозний
гемодіаліз
або
високопоточна
гемофільтрація
у
відділеннях
інтенсивної
терапії,
рекомендована
доза
становить 1 г
на добу у
вигляді
одноразової
дози або за кілька
прийомів.
Для
низькопоточної
гемофільтрації
слід
застосовувати
дози, як при
порушеннях
функції
нирок.

Пацієнтам,
яким
проводиться
веновенозна
гемофільтрація
та
веновенозний
гемодіаліз,
рекомендації
з дозування
наведені у таблицях
6–7.

Таблиця 6

Рекомендації
з дозування
цефтазидиму
пацієнтам,
яким
проводиться
тривала

веновенозна
гемофільтрація

Резидуальна
функція
нирок
(кліренс
креатиніну,
мл/хв)

Підтримуюча
доза (мг) залежно
від
швидкості
ультрафільтрації
(мл/хв)*

5

16,7

33,3

50

0

250

250

500

500

5

250

250

500

500

10

250

500

500

750

15

250

500

500

750

20

500

500

500

750

*Примітка.
Підтримуючу
дозу слід
вводити
кожні 12 годин.

Таблиця 7

Рекомендації
з дозування
цефтазидиму
пацієнтам,
яким
проводиться
тривалий

веновенозний
гемодіаліз

Резидуальна
функція
нирок
(кліренс
креатиніну,
мл/хв)

Підтримуюча
доза (мг)
залежно від
швидкості
ультрафільтрації
(мл/хв)*

1
л/год

2
л/год

Швидкість

ультрафільтрації
(л/год)

Швидкість

ультрафільтрації
(л/год)

0,5

1

2

0,5

1

2

0

500

500

500

500

500

750

5

500

500

750

500

500

750

10

500

500

750

500

750

1000

15

500

750

750

750

750

1000

20

750

750

1000

750

750

1000

*Підтримуючу
дозу слід
вводити
кожні 12 годин.

Введення

Цефтазидим
необхідно вводити
внутрішньовенно
або шляхом
глибокої
внутрішньомʼязової
інʼєкції.
Рекомендованими
ділянками
для внутрішньомʼязового
введення є
верхній
зовнішній
квадрант
великого
сідничного
мʼяза або
латеральна
частина
стегна.

Розчини
цефтазидиму
можна
вводити
безпосередньо
у вену або в
систему для
внутрішньовенних
інфузій,
якщо
пацієнт
отримує рідини
парентерально.

Доза
залежить
від
тяжкості
захворювання,
чутливості,
локалізації
та типу
інфекції, а
також від
віку та
функції
нирок
пацієнта.

Набута
резистентність
до
антибіотика
відрізняється
у різних
регіонах та
може змінюватися
з часом, а для
окремих
штамів може відрізнятися
суттєво.
Бажано
використовувати
місцеві
(локальні)
дані щодо
чутливості
до антибіотика,
особливо
при
лікуванні
тяжких
інфекцій.

Інструкція
для
приготування

Цефтазидим
сумісний із
більшістю
широко
застосовуваних
розчинів
для
внутрішньовенного
введення, однак
не слід
застосовувати
як
розчинник натрію
бікарбонат
для інʼєкцій
(див. розділ «Несумісність»).

Таблиця
8

Доза, що
вводиться

Необхідна
кількість
розчинника
(мл)

Приблизна
концентрація
(мг/мл)

1 г

Внутрішньом’язово

3

260

Внутрішньовенний
болюс

10

90

Внутрішньовенна
інфузія

50*

20

*Примітка.
Розчинення
слід
проводити у
два етапи
(див. текст).

Колір
розчину
варіює від
світло-жовтого
до
бурштинового
залежно від
концентрації,
розчинника
та умов
зберігання.
При дотриманні
рекомендацій
дія
препарату
не залежить
від
варіацій
його забарвлення.

Цефтазидим
у
концентраціях
від 1 до 40 мг/мл
сумісний з
такими
розчинами: 0,9 %
розчин натрію
хлориду; М/6
розчин
натрію
лактату;
розчин Гартмана;
5 % розчин
глюкози; 0,225 %
розчин
натрію
хлориду у 5 %
розчині
глюкози; 0,45 %
розчин
натрію
хлориду у 5 %
розчині
глюкози; 0,9 %
розчин
натрію
хлориду у 5 %
розчині
глюкози; 0,18 %
розчин
натрію хлориду
у 4 % розчині
глюкози; 10 % розчин
глюкози; 10 %
розчин
декстрану 40 у
0,9 % розчині
натрію
хлориду; 10 % розчин
декстрану 40 у 5
% розчині
глюкози; 6 %
розчин
декстрану 70 у
0,9 %
розчині
натрію  хлориду;
6 %
розчин
декстрану 70 у 5
% розчині
глюкози.

Цефтазидим
у
концентраціях
від 0,05 до 0,25 мг/мл
сумісний з
рідиною для
інтраперитонеального
діалізу
(лактатом).

Цефтазидим
для
внутрішньомʼязового
введення слід
розчиняти у 0,5 %
або 1 % розчині
лідокаїну.

Ефективність
обох
препаратів
зберігається
при
змішуванні
цефтазидиму
в дозі 4 мг/мл з
такими
речовинами:
гідрокортизон
(гідрокортизону
натрію
фосфат) 1 мг/мл у
0,9 % розчині
натрію
хлориду або 0,5 %
розчині
глюкози;
цефуроксим
(цефуроксим
натрію) 3 мг/мл
у 0,9 % розчині
натрію
хлориду;
клоксацилін
(клоксацилін
натрію) 4 мг/мл
у 0,9 % розчині
натрію
хлориду;
гепарин 10
МО/мл або 5
МО/мл у 0,9 %
розчині  натрію
хлориду;
калію
хлорид 10 мекв/л
або
40 мекв/л у 0,9 %
розчині
натрію
хлориду.

Приготування
розчинів
для
внутрішньомʼязової
або внутрішньовенної
болюсної інʼєкції

Вколоти
голку
шприца
через
кришку
флакона і
ввести
рекомендований
об’єм
розчинника.

Вийняти
голку
шприца та
струшувати
флакон до
отримання
прозорого
розчину.

Перевернути
флакон. При
повністю
введеному
поршні
шприца
вставити
голку у
флакон. Витягти
весь розчин
у шприц, при
цьому голка весь
час повинна
знаходитись
у розчині. На
маленькі
бульбашки
вуглекислого
газу можна
не зважати.

Приготування
розчинів
для
внутрішньовенної
інфузії

Вколоти
голку
шприца
через
кришку
флакона і
ввести 10 мл
розчинника.

Вийняти
голку
шприца та
струсити
флакон до
отримання
прозорого
розчину.

Не
вставляти
голку для
повітря до
повного розчинення
препарату.
Вставити
голку для
повітря
через
кришку у
флакон для
послаблення
внутрішнього
тиску у флаконі.

Не виймаючи
голку для
повітря,
довести загальний
об’єм до 50 мл.
Вийняти
голку для
повітря, струсити
флакон і
налагодити
систему для інфузій
як зазвичай. Використати
для
внутрішньовенної
інфузії
протягом 15–30
хв.

Примітка.
Щоб
забезпечити
стерильність
препарату,
дуже
важливо не
вставляти
голку для
повітря
через
кришку до
розчинення
препарату.

Діти.

Застосовувати
дітям з
перших днів
життя.

Передозування.

Симптоми:
можливі
неврологічні
ускладнення,
такі як
енцефалопатія,
судоми і
кома.
Симптоми передозування
можуть
виникнути у
пацієнтів
із нирковою недостатністю,
якщо не
зменшити
дозу.
Концентрацію
цефтазидиму
в сироватці
крові можна
зменшити
шляхом
гемодіалізу
або перитонеального
діалізу.

Лікування:
симптоматичне.

Побічні
реакції.

Найпоширенішими
побічними
реакціями є
еозинофілія,
тромбоцитоз,
флебіт або
тромбофлебіт
при внутрішньовенному
введенні,
діарея,
тимчасове підвищення
рівня
печінкових
ферментів, макулопапульозний
або
уртикарний
висип, біль
та/або запалення
після
внутрішньом’язової
ін’єкції та
позитивна
проба
Кумбса. Для
визначення
частоти
поширених і
рідкісних
побічних
ефектів
використовувалися
дані
спонсорованих
і
неспонсованих
клінічних
досліджень. Частоти,
пов’язані з
усіма
іншими
побічними реакціями,
були в
основному
визначені з
використанням
постмаркетингових
даних і
стосуються частоти
повідомлень,
а не
справжньої
частоти. У кожній
групі
частоти побічні
реакції
представлені
в порядку
зменшення
серйозності.

Побічні
реакції
були
класифіковані
за частотою
їх
виникнення
– від дуже
частих до
нечастих, а
також за
органами і
системами:
дуже часто (³
1/10); часто (³ 1/100
та <
1/10); нечасто (³
1/1000 та < 1/100); рідко (³
1/10000 та < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000);
частота
невідома (не
може бути
оцінена за
наявними
даними).

Інфекції
та інвазії

Нечасто
– кандидоз
(включаючи
вагініт і кандидозний
стоматит).

Кровоносна
та
лімфатична
системи

Часто
–
еозинофілія
та
тромбоцитоз.

Нечасто
–
лейкопенія,
нейтропенія
і
тромбоцитопенія.

Частота
невідома –
лімфоцитоз,
гемолітична
анемія та
агранулоцитоз.

Імунна
система

Частота
невідома –
анафілаксія
(включаючи
бронхоспазм
та/або
артеріальну
гіпотензію).

Нервова
система

Нечасто
–
запаморочення,
головний
біль.

Частота
невідома –
парестезії.

Повідомлялося
про випадки
неврологічних
ускладнень,
таких як
тремор,
міоклонія,
судоми,
енцефалопатія
та кома у пацієнтів
із нирковою
недостатністю,
для яких
доза цефтазидиму
не була
відповідно
знижена.

Судинні
порушення

Часто
– флебіт або
тромбофлебіт
у місці
введення
препарату.

Шлунково-кишковий тракт

Часто
– діарея.

Нечасто
– нудота,
блювання,
біль у
животі та
коліт.

Як і при
застосуванні
інших
цефалоспоринів,
коліт може
бути
пов’язаний
з Clostridium difficile і
може
проявлятись
у вигляді
псевдомембранозного
коліту (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Частота
невідома –
порушення
смаку.

Сечовидільна
система

Нечасто
–
транзиторне
підвищення
рівня
сечовини крові,
азоту
сечовини
крові та/або
креатиніну
сироватки
крові.

Дуже рідко – інтерстиціальний
нефрит,
гостра
ниркова недостатність.

Гепатобіліарна
система

Часто
–
транзиторне
підвищення
рівня одного
або кількох
печінкових
ферментів
(АЛТ, АСТ, ЛДГ,
ГГТ, лужна
фосфатаза).

Частота
невідома –
жовтяниця.

Шкіра
та
підшкірні
тканини

Часто
–
макулопапульозний
висип або
кропив’янка.

Нечасто
– свербіж.

Частота
невідома –
ангіоневротичний
набряк, мультиформна
еритема,
синдром
Стівенса –Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз, реакція
на лікарські
засоби з
еозинофілією
та
системними
симптомами (DRESS), гострий
генералізований
екзантематозний
пустульоз (AGEP).

Загальні
реакції та
розлади у
місці введення

Часто –
біль та/або
запалення у
місці внутрішньом’язової
ін’єкції.

Нечасто
– гарячка.

Лабораторні
показники

Часто
–
позитивний
тест Кумбса.
Позитивна
реакція
Кумбса
спостерігається
приблизно у 5 %
пацієнтів,
що може
впливати на
визначення
групи крові.

Нечасто
– як і при
застосуванні
деяких
інших
цефалоспоринів
– інколи
спостерігалося
транзиторне
підвищення
рівня
сечовини
крові, азоту
сечовини
крові та/або
креатиніну
у сироватці
крові.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних реакцій
та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу
через
Автоматизовану
інформаційну
систему
фармаконагляду
за посиланням:
https://аіsf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання. В
оригінальній
упаковці
при
температурі
не вище 25 ○С.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Готовий
розчин
зберігає
стабільність
при
температурі
25 ○С
протягом 10
годин, при
температурі
не вище 18 °С
– 24 години,  при
температурі
до 4 °С – 7 днів.

З
мікробіологічної
точки зору
готовий до застосування
препарат
необхідно
використати
негайно. У  випадку,
коли  це  неможливо,
допускається
зберігання
препарату
не
довше  24  годин
при

температурі 2-8 °С.

Несумісність.

Цефтазидим
менш
стабільний
у розчині
натрію
бікарбонату
для
інʼєкцій,
ніж в інших розчинах
для
внутрішньовенного
введення, тому
він не
рекомендується
як
розчинник.

Цефтазидим
та
аміноглікозиди
не слід
змішувати в
одній
інфузійній
системі або
шприці.

Можливе
утворення
осаду, якщо
до розчину цефтазидиму
додати
ванкоміцин.
Тому рекомендується
промивати
інфузійні
системи та
внутрішньовенні
катетери
між
застосуванням
цих двох
препаратів.

Розчин
цефтазидиму
не можна
змішувати в
одній
ємкості з
іншими
антибіотиками.

Упаковка.
По 1
флакону. По 1
флакону в
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Публічне
акціонерне
товариство
«Науково-виробничий
центр
«Борщагівський
хіміко-фармацевтичний
завод».

Місцезнаходження
виробника
та адреса
місця
провадження
його
діяльності.

Україна, 03134, м.
Київ, вул.
Миру, 17.