ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосува ння  лікарського
засобу

МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ

Склад:

діюча
речовина: монтелукаст;

1
таблетка,
вкрита плівковою оболонкою,
містить монтелукасту
натрію
еквівалентно
монтелукасту
10 мг;

допоміжні
речовини:

ядро: целюлоза
мікрокристалічна,
лактози моногідрат,
натрію
крохмальгліколят,
гідроксипропілцелюлоза
низькозаміщена,
гідроксипропілцелюлоза,
магнію
стеарат;

плівкова
оболонка: гіпромелоза,
макрогол 6000, титану
діоксид (Е 171),
тальк,
заліза оксид
жовтий (Е 172),
заліза оксид
червоний (Е 172).

Лiкарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: круглі,
двоопуклі
таблетки
кремового
кольору з
тисненням «М10»
з одного боку
та гладенькі
з іншого.

Фармакотерапевтична
група. Засоби для
системного
застосування
при обструктивних
захворюваннях
дихальних шляхів.
Блокатори
лейкотрієнових
рецепторів.

Код
АТХ R03D C03.

Фармакологічні
властивості.

Цистеїніллейкотрієни
(LTC4, LTD4, LTE4) є
потужними
ейкозаноїдами
запалення, що
виділяються
різними
клітинами, у
тому числі
опасистими
клітинами та
еозинофілами.
Ці важливі
проастматичні
медіатори
зв’язуються
з цистеїніллейкотрієновими
рецепторами
(CysLT). Рецептор CysLT
1-го типу (CysLT1)
знаходиться
у дихальних шляхах
людини
(включаючи
гладком’язові
клітини
дихальних
шляхів та
макрофаги у
дихальних
шляхах), а
також на
інших прозапальних
клітинах
(включаючи
еозинофіли
та певні
мієлоїдні
стовбурові
клітини). Наявність
рецепторів CysLT
корелює з
патофізіологією
астми та
алергічного
риніту. При астмі
опосередковані
лейкотрієнами
ефекти
включають
бронхоконстрикцію,
секрецію
слизу,
проникність
судин і
еозинофілію. При
алергічному
риніті білок
CysLT
виділяється
зі слизової
оболонки
носа після
впливу
алергену при
розвитку
реакцій як
раннього, так
і пізнього
типу, і це
супроводжується
симптомами
алергічного
риніту.
Згідно
досліджень,
інтраназальне
введення CysLT
призводило до
підвищення
резистентності
дихальних носових
шляхів та  симптомів
назальної
обструкції.

Монтелукаст
при
пероральному
застосуванні
є активною
сполукою, яка
з високою
вибірковістю
і
спорідненістю
зв’язується
з CysLT1-рецепторами.
Згідно з
клінічними
дослідженнями,
монтелукаст
пригнічує
бронхоспазм
після
інгаляції LTD4
у дозі 5 мг.
Бронходилатація
спостерігається
упродовж 2
годин після
перорального
застосування,
цей ефект був
адитивним до
бронходилатації,
спричиненої
β-агоністами.
Лікування
монтелукастом
пригнічувало
як ранню, так
і пізню фазу
бронхоконстрикції,
спричиненої
антигенною
стимуляцією.
Монтелукаст
порівняно з плацебо
зменшує
число
еозинофілів
периферичної
крові у
дорослих
пацієнтів та
дітей. У процесі
окремого
дослідження
прийом
монтелукасту
значно
зменшував
число
еозинофілів
у дихальних шляхах
(за вимірами
мокротиння) і
периферичної
крові та
покращував
клінічний
контроль
астми.

Під
час
досліджень
за участю
дорослих монтелукаст
у дозі 10 мг 1 раз
на добу
порівняно з плацебо
продемонстрував
значне поліпшення
показника
ранкового
ОФВ1 (зміна
від
початкового
на 10,4 % і 2,7 %
відповідно),
ранкової
пікової
швидкості видиху
(РПШВ) (зміна
від початкового
на 24,5 л/хв і 3,3 л/хв
відповідно) і
достовірне
зменшення
загального
застосування
β-агоністів
(зміна від початкового
на –26,1 % і –4,6 % відповідно).
Поліпшення зафіксованих
пацієнтом
показників
денних і
нічних симптомів
астми було
достовірно
кращим, ніж для
плацебо.

Дослідження
за участю
дорослих
продемонстрували
здатність
монтелукасту
доповнювати
клінічний
ефект
інгаляційних
кортикостероїдів
(зміна (у
процентах)
початкового
показника
для
інгаляційного
беклометазону
плюс
монтелукаст
порівняно з
беклометазоном
відповідно
для ОФВ1: 5,43 % та
1,04 %;
застосування
β-агоністів:  –8,70 % та 2,64 %).
Порівняно з інгаляційним
беклометазоном
(200 мкг 2 рази на добу,
спейсерний
пристрій), монтелукаст
продемонстрував
швидшу
початкову
відповідь,
хоча упродовж
12-тижневого
дослідження
беклометазон
призводив до
більш
вираженого
середнього терапевтичного
ефекту (%
зміна початкового
показника
для
монтелукасту
порівняно з
беклометазоном
відповідно
для ОФВ1: 7,49 % та
13,3 %;
застосування
β-агоніста: –28,28 %
та –43,89 %). Проте
порівняно з
беклометазоном
у більшої кількості
пацієнтів,
які застосовували
монтелукаст,
досягнута подібна
клінічна
відповідь
(тобто у 50 % пацієнтів,
які
отримували
лікування
беклометазоном,
досягнуто
поліпшення
ОФВ1
приблизно на
11 % і більше
порівняно з
початковим,
тоді як у 42 %
пацієнтів,
які
отримували лікування
монтелукастом,
досягнуто
такої ж відповіді).

Для
оцінки
монтелукасту
як засобу для
симптоматичного
лікування
сезонного
алергічного
риніту у
пацієнтів
віком від 15
років з
астмою та
супутнім
сезонним
алергічним ринітом
було
проведено
клінічне
дослідження.
У цьому
дослідженні
було
продемонстровано,
що монтелукаст
у таблетках
при прийомі у
дозі 10 мг 1 раз
на добу порівняно
з плацебо
демонстрував
статистично
значуще
покращення
середньоденного
показника
симптомів
риніту.
Середньоденний
показник
симптомів
риніту є
середньою
величиною,
отриманою при
оцінці
назальних
симптомів у
денний час
(середня
закладеність
носа,
ринорея, чхання,
свербіж у
носі) та у
нічний час
(середня закладеність
носа при
пробудженні,
труднощі при
засинанні та
частота
нічних
пробуджень). Порівняно
із
застосуванням
плацебо були
отримані
значно кращі
результати
загальної
оцінки
лікування
алергічного
риніту
пацієнтами
та лікарями.
Оцінка
ефективності
такого
лікування
при астмі не
була
головною
метою цього
дослідження.

У процесі
8-тижневого
дослідження
за участю
дітей віком
від 6 до 14 років
монтелукаст
у дозі 5 мг 1 раз
на добу порівняно
з плацебо
достовірно
покращував
респіраторну
функцію
(зміна від
початкового
показника
ОФВ1: 8,71 %
порівняно з 4,16 %,
зміна
показника РПШВ:
27,9 л/хв
порівняно з 17,8
л/хв) і
знижував
частоту застосування
β-агоністів
за потребою
(зміна від
початкового
показника на
–11,7 % порівняно з
+8,2 %).

Достовірне
зменшення
бронхоспазму,
пов’язаного
з фізичним
навантаженням
(БФН), було
продемонстровано
під час
12-тижневого
дослідження
у дорослих
(максимальне
зниження ОФВ1
22,33 % для
монтелукасту
порівняно з 32,40 %
для плацебо;
час до
відновлення у
межах 5 % від
початкового
ОФВ1 44,22 хв
порівняно з 60,64
хв). Цей ефект
спостерігався
упродовж
12-тижневого
періоду
дослідження.
Зниження БФН
також було
продемонстровано
під час
короткого
дослідження
за участю
дітей віком
від 6 до 14 років
(максимальне
зниження ОФВ1
18,27 % порівняно з
26,11 %; час до
відновлення у
межах 5 % від
початкового
ОФВ1 17,76 хв
порівняно з 27,98
хв). Ефект в
обох
дослідженнях
був продемонстрований
в кінці
інтервалу
при прийомі 1
раз на добу.

У
пацієнтів з
чутливістю
до ацетилсаліцилової
кислоти, які
отримували
поточну
терапію
інгаляційними
і/або
пероральними
кортикостероїдами,
лікування
монтелукастом
порівняно з плацебо
призводило
до значного
поліпшення
контролю
астми (зміна
початкового
показника
ОФВ1
становить 8,55 %
проти –1,74 % і
зміна від
початкового
в зниженні
загального
застосування
β-агоніста –27,78 %
проти 2,09 %).

Фармакокінетика.

Абсорбція

Монтелукаст
швидко
всмоктується
після перорального
прийому.
Після
застосування
дорослими
натще
таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою, по
10 мг, середня
максимальна концентрація
(Cmax) у плазмі
крові
досягалася
через 3
години (Tmax).
Середня
біодоступність
при
пероральному
застосуванні
складає 64 %. Вживання
звичайної
їжі не впливало
на
біодоступність
і на Cmax при
пероральному
застосуванні.
Безпека і ефективність
були
підтверджені
під час клінічних
досліджень
при
застосуванні
лікарського
засобу незалежно
від часу вживання
їжі.

Для
таблеток
жувальних по
5 мг показник Cmax
у дорослих
досягався
через 2
години після
прийому
натще.
Середня
біодоступність
при пероральному
застосуванні
складає 73 % і
знижується
до 63 % при
прийомі зі
стандартною
їжею.

Розподіл

Понад 99 %
монтелукасту
зв’язується
з білками
плазми крові.
Об’єм
розподілу
монтелукасту
в
стаціонарній
фазі в
середньому
становить
від 8 до 11
літрів. У процесі
досліджень
на щурах із
застосуванням
радіоактивно
міченого
монтелукасту
проходження
через
гематоенцефалічний
бар’єр
було
мінімальним.
Крім того, у
всіх інших
тканинах
концентрації
позначеного
радіоізотопом
матеріалу через
24 години
після
прийому дози
також виявилися
мінімальними.

Метаболізм

Монтелукаст
активно
метаболізується.
Під час
досліджень
із
застосуванням
терапевтичних
доз
концентрації
метаболітів
монтелукасту
у стаціонарному
стані плазми
крові в
дорослих і
пацієнтів
дитячого
віку не
визначаються.

Цитохром
Р450 2С8 є
основним
ферментом у
метаболізмі
монтелукасту.
Крім того,
цитохроми CYP 3A4 і
2С9
відіграють
незначну
роль у
метаболізмі
монтелукасту,
хоча
ітраконазол
(інгібітор CYP 3А4)
не змінював
фармакокінетичні
показники
монтелукасту
у здорових
добровольців,
які
отримували 10
мг
монтелукасту
на добу.
Згідно з
результатами
досліджень in vitro з
використанням
мікросом
печінки
людини, терапевтичні
плазмові
концентрації
монтелукасту
не
пригнічують
цитохроми Р450
3А4, 2С9, 1А2, 2А6, 2С19 і 2D6.
Участь
метаболітів
у
терапевтичній
дії
монтелукасту
є
мінімальною.

Виведення

Кліренс
монтелукасту із
плазми крові у здорових
дорослих добровольців
у
середньому
становить 45
мл/хв. Після
перорального
прийому монтелукасту,
міченого
ізотопом, 86 %
виводиться з
калом
протягом 5
днів і менше 0,2 %
– зі сечею. У
сукупності з
біодоступністю
монтелукасту при
пероральному
застосуванні
цей факт
вказує, що монтелукаст
і його
метаболіти
майже
повністю
виводяться
з жовчю.

Фармакокінетика
в різних груп
пацієнтів

Для
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки
легкого і
середнього
ступеня
тяжкості
корекція
дози не
потрібна. Дослідження
за участю
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок не
проводилися.
Оскільки монтелукаст
і його
метаболіти
виводяться з жовчю,
корекція
дози для
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок не
вважається
необхідною. Даних
про характер
фармакокінетики
монтелукасту
у пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки
тяжкого
ступеня  (понад 9
балів за
шкалою
Чайлд-П’ю) немає.

При
прийомі
великих доз
монтелукасту
(що в 20 та 60
разів
перевищували
дозу,
рекомендовану
для дорослих)
спостерігалося
зниження концентрації
теофіліну в
плазмі крові.
Цей ефект не
спостерігається
при прийомі
рекомендованої
дози 10 мг 1 раз
на добу.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Як
додаткове
лікування
при
бронхіальній
астмі у
пацієнтів з
персистуючою
астмою від
легкого до
середнього
ступеня, яка
недостатньо
контролюється
інгаляційними
кортикостероїдами,
а також при
недостатньому
клінічному
контролі
астми за допомогою
агоністів β-адренорецепторів
короткої дії,
які застосовують
при
необхідності.
У пацієнтів
з астмою, які
приймають монтелукаст,
цей препарат
також
полегшує
симптоми сезонного
алергічного
риніту.

Профілактика
астми,
домінуючим
компонентом
якої є бронхоспазм,
індукований
фізичним
навантаженням.

Полегшення
симптомів
сезонного та
цілорічного
алергічного
риніту.

Ризик
виникнення
психоневрологічної
симптоматики
у пацієнтів з
алергічним
ринітом може
перевищувати
користь від
застосування
монтелукасту,
тому
лікарський
засіб необхідно
застосовувати
як препарат
резерву
пацієнтам з
неадекватною
відповіддю
або
непереносимістю
альтернативної
терапії.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до будь-якого
з
компонентів
препарату. Дитячий
вік до 15 років
(для дози 10 мг).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
можна
призначати
разом з іншими лікарськими
засобами, що
зазвичай
застосовуються
для профілактики
або
тривалого
лікування
астми. При
дослідженні
взаємодії
між лікарськими
засобами
рекомендована
клінічна доза
монтелукасту не мала
важливого
клінічного
впливу на
фармакокінетику
таких
препаратів:
теофілін,
преднізон,
преднізолон,
пероральні
контрацептиви
(етинілестрадіол/норетиндрон
35/1), терфенадин, дигоксин
та
варфарин.

У пацієнтів, які одночасно
приймали
фенобарбітал,
площа під
кривою
«концентрація-час»
(AUC) для
монтелукасту
знижувалася
приблизно на
40 %. Оскільки
монтелукаст
метаболізуєтся
СYР 3А4, 2C8 і 2C9, необхідно
бути
обережним,
особливо
щодо дітей,
якщо
монтелукаст
призначають
одночасно з
індукторами
СYР 3А4, 2C8 і 2C9, наприклад
із фенітоїном,
фенобарбіталом
і рифампіцином.

Дослідження
in vitro показали, що
монтелукаст
є потужним
інгібітором CYP 2C8. Проте дані
клінічного
дослідження
взаємодії
лікарських
засобів, що
включають
монтелукаст
і
розиглітазон
(маркерний
субстрат;
препарат, що
метаболізується
за допомогою CYP 2C8), показали,
що
монтелукаст не
є
інгібітором CYP 2C8 in vivo. Таким
чином,
монтелукаст
не впливає
значною
мірою на
метаболізм
препаратів,
що метаболізуються
за допомогою
цього
ферменту (наприклад,
паклітакселу,
розиглітазону
та репаглініду).

Під
час
досліджень in vitro було
встановлено,
що
монтелукаст
є субстратом
CYP 2C8 і меншою мірою
– 2C9 та 3A4. У процесі
клінічного
дослідження
взаємодії
лікарських
засобів із
застосуванням
монтелукасту
і
гемфіброзилу
(інгібітора CYP2C8
і 2С9)
гемфіброзил
підвищував
системну експозицію
монтелукасту
в 4,4 раза. При
одночасному
застосуванні
з гемфіброзилом
або іншими
потужними
інгібіторами
CYP 2C8 корекція
дози
монтелукасту
не потрібна,
але лікар
повинен
враховувати
підвищений
ризик
виникнення
побічних
реакцій.

За
результатами
досліджень in vitro не очікується
виникнення
клінічно
важливих
взаємодій із
менш
потужними
інгібіторами
CYP2C8 (наприклад, із
триметопримом).
Одночасне
застосування
монтелукасту
з
ітраконазолом,
сильним інгібітором
CYP 3A4, не
призводило
до істотного
підвищення
системної
експозиції
монтелукасту.

Особливості
застосування.

Пацієнтів
необхідно
попередити,
що МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
для перорального
застосування
ніколи не
застосовують
для
лікування
гострих
нападів
астми, а
також про те,
що вони
повинні
завжди мати при
собі
відповідний
препарат
екстреної
допомоги. При
гострому нападі
слід
застосовувати
інгаляційні
β-агоністи
короткої дії.
Пацієнти
повинні якнайшвидше
проконсультуватися
з лікарем, якщо
вони
потребують
більшої
кількості β-агоніста
короткої дії,
ніж зазвичай.

Не
слід раптово замінювати
монтелукастом
терапію
інгаляційними
або
пероральними
кортикостероїдними
препаратами.

Немає
даних, які
підтверджують,
що дозу пероральних
кортикостероїдів
можна зменшити
при
одночасному
застосуванні
монтелукасту.

Повідомлялося
про
виникнення
психоневрологічних
явищ у
пацієнтів,
які приймали монтелукаст
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Оскільки на
ці явища
можуть
впливати
інші фактори,
невідомо, чи
пов’язані ці
явища із
застосування
препарату МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ.
Лікарі
повинні
обговорити
ці небажані
явища зі
своїми
пацієнтами
та/або їх
доглядальниками.
Пацієнтам
та/або
доглядальникам
слід дати
вказівки про
те, щоб вони
повідомляли
свого лікаря
про
виникнення
таких змін.

У
поодиноких
випадках у
пацієнтів,
які отримують
протиастматичні
засоби, в
тому числі
монтелукаст,
може
спостерігатися
системна
еозинофілія,
інколи разом
з клінічними
проявами
васкуліту,
так званий
синдром Чарга-Стросса,
лікування
якого
проводиться
за допомогою
системної
кортикостероїдної
терапії. Такі
випадки
зазвичай (але
не завжди) були
пов’язані зі
зменшенням
дози або відміною
кортикостероїдного
препарату.
Імовірність
того, що
антагоністи
лейкотрієнових
рецепторів
можуть бути
пов’язані з появою
синдрому Чарга-Стросса,
неможливо
спростувати
або
підтвердити.
Лікарі
повинні
пам’ятати про
можливість
виникнення у
пацієнтів
еозинофілії,
васкулітного
висипання,
погіршання
легеневої
симптоматики,
ускладнення
з боку серця
та/або
нейропатії.
Пацієнтів, у
яких виникли такі
симптоми,
слід
повторно
обстежити і переглянути
їх схему
лікування.

Лікування
монтелукастом
не дозволяє
пацієнтам з
аспіринзалежною
астмою
застосовувати
ацетилсаліцилову
кислоту або
інші
нестероїдні
протизапальні
препарати.

Пацієнти
з такими
рідкісними
спадковими захворюваннями,
як
непереносимість
галактози,
дефіцит
лактази Лаппа
або
мальабсорбція
глюкози-галактози,
не повинні
застосовувати
цей препарат.

Лікарський
засіб містить
менше 1 ммоль
(23 мг)
натрію на
таблетку,
тобто
практично
вільний від
натрію.

Застосування
у період
вагітності або
годування
груддю.

Вагітність. Дослідження
на тваринах
не
демонструють
шкідливої
дії щодо
впливу на
вагітність
або
ембріональний/фетальний
розвиток.

Обмежена
інформація
бази даних щодо
вагітностей
не вказує на
причинно-наслідковий
взаємозв’язок
між
застосуванням
препарату
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
і
виникненням
мальформацій
(таких як дефекти
кінцівок),
про які рідко
повідомлялося
у процесі
всесвітнього
постмаркетингового
досвіду
застосування.

Монтелукаст
можна
застосовувати
в період
вагітності у
разі
нагальної
потреби.

Період
годування
груддю.
Дослідження
на щурах
продемонстрували,
що монтелукаст
проникає у
молоко.
Невідомо, чи
виводиться
монтелукаст у
грудне
молоко у
жінок.

Монтелукаст можна
застосовувати
в період
годування груддю тільки у
разі
нагальної
потреби.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Не
очікується,
що
монтелукаст
впливатиме на
здатність
пацієнта керувати
автотранспортом
або іншими механізмами.
Проте дуже
рідко повідомлялося
про
сонливість
або запаморочення.

Спосіб застосування
та дози.

Доза
для
пацієнтів (віком
від 15 років) з
астмою або з
астмою і
супутнім
сезонним алергічним
ринітом
становить 10
мг (1 таблетка)
на добу,
увечері. Для
полегшення
симптомів
алергічного
риніту час
прийому
підбирають
індивідуально.

Загальні
рекомендації.
Терапевтичний
вплив
препарату
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
на показники
контролю
астми настає
упродовж 1
дня.
Перепарат
можна застосовувати
незалежно
від вживання
їжі.
Пацієнтам
слід
рекомендувати
продовжувати
приймати
препарат
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ,
навіть якщо
досягнуто
контролю
астми, а
також у
періоди
загострення
астми.
Препарат не
слід
застосовувати
одночасно з
препаратами,
що містять у
складі діючу
речовину
монтелукаст.

Немає
необхідності
в корекції
дози для пацієнтів
літнього
віку, з
порушеннями
функції
нирок або з
порушеннями
функції печінки
від легкого
до
середнього
ступеня тяжкості.
Немає даних щодо
пацієнтів із
порушеннями
функції
печінки
тяжкого
ступеня
тяжкості.
Дозування
для
чоловіків і
жінок
однакове.

Лікування
препаратом
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ  залежно
від іншого
лікування
астми.

Препарат
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
можна
додавати до
існуючого
курсу лікування
пацієнта.

Інгаляційні
кортикостероїди.
Монтелукаст
можна
застосовувати
як додаткове
лікування у
пацієнтів, у
яких
інгаляційні
кортикостероїди
разом із β-агоністами
короткострокової
дії, що застосовуються
при
необхідності,
не забезпечують
задовільний
клінічний
контроль захворювання.

Препарат
МОНТЕЛУКАСТ-ІНТЕЛІ
не повинен
різко
замінювати
інгаляційні кортикостероїди
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Діти.

Застосовують
дітям віком
від 15 років.
Дітям віком
до 15 років монтелукаст
слід
застосовувати
у іншій
лікарській
формі.

Передозування.

Детальна
інформація
щодо
лікування
передозування
монтелукасту
відсутня. У процесі
досліджень
хронічної
бронхіальної
астми
пацієнти
застосовували
монтелукаст
у дозах до
200 мг на добу
впродовж 22 тижнів,
а у процесі короткочасних
досліджень –
у дозах до
900 мг на добу
впродовж
приблизно
одного тижня,
при цьому у
жодного
пацієнта не
спостерігалося
розвитку клінічно
значущих
побічних
реакцій.

У
післяреєстраційному
досвіді та у процесі
клінічних
досліджень
монтелукасту
надходили
повідомлення
про гостре
передозування. Вони
включали
повідомлення
про дорослих і
дітей, які
приймали
дози до 1000 мг
(приблизно
61 мг/кг для
42-тижневої
дитини).
Клінічні і
лабораторні
дані
відповідали
профілю
безпеки, відзначеному
у дорослих та
дітей. У
більшості
випадків
передозування
пацієнти не
відзначали
жодних
побічних
реакцій.
Найчастіші
побічні
реакції
відповідали
профілю
безпеки
монтелукасту
і включали
біль у
животі,
сонливість,
спрагу,
головний
біль,
блювання та психомоторну
гіперактивність.

Лікування

Невідомо,
чи
виводиться
монтелукаст
під час
перитонеального
діалізу або
гемодіалізу.

Побічні
реакції.

Монтелукаст
оцінювався
під час
клінічних
досліджень:

таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
10 мг –
приблизно у 4000
пацієнтів з
астмою віком від
15 років;

таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
10 мг –
приблизно у 400
пацієнтів з
астмою і сезонним
алергічним
ринітом
віком від 15
років;

таблетки
жувальні по 5
мг –
приблизно у 1750
пацієнтів з астмою
віком від 6 до 14
років.

У процесі
клінічних
досліджень
про
нижчезазначені
побічні
реакції
повідомлялося
часто (від ≥1/100
до <1/10) у
пацієнтів,
які
отримували
лікування
монтелукастом,
а також з
більшою
частотою, ніж
у пацієнтів,
які
отримували
лікування
плацебо.

Таблиця
1

Класи
систем
органів

Дорослі
пацієнти, діти
віком від 15
років

(два
12-тижневих
дослідження;
n=795)

З боку
нервової
системи

головний
біль

З боку
ШКТ

абдомінальний
біль

Під
час
клінічних
досліджень
при
пролонгованому
лікуванні
невеликої кількості
дорослих
пацієнтів
упродовж 2 років
і дітей віком
від 6 до 14 років
упродовж 12
місяців
профіль
безпеки не
змінювався.

Постмаркетинговий
період

Побічні
реакції, про
які повідомлялось
у
постмаркетинговий
період,
вказані
згідно з
класами
систем
органів і
спеціальними
термінами,
подані у таблиці
2. Частота
встановлена
за даними відповідних
клінічних
досліджень.

Таблиця
2

Клас
систем
органів

Термін
побічної
реакції

Частота*

Інфекції
та інвазії

інфекції
верхніх
дихальних
шляхів**

дуже
часто

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи

тенденція
до
посилення
кровоточивості

рідко

тромбоцитопенія

дуже
рідко

З боку
імунної
системи

реакції
підвищеної
чутливості, в тому
числі анафілаксія

нечасто

еозинофільна
інфільтрація
печінки

дуже
рідко

З боку
психіки

порушення
сну, у тому
числі нічні жахи,
безсоння,
сомнамбулізм,
тривожність, ажитація,
включаючи
агресивну
поведінку або
ворожість,
депресія,
психомоторна
гіперактивність (включаючи
дратівливість,
неспокій,
тремор§)

нечасто

порушення
уваги,
погіршення
пам’яті, тик

рідко

галюцинації,
дезорієнтація,
суїцидальні
думки та
поведінка
(суїцидальність),
обсесивно-компульсивні
розлади,
дисфемія

дуже
рідко

З боку
нервової
системи

запаморочення,
млявість,
парестезія/гіпостезія,
судоми

нечасто

З боку
серця

пальпітація

рідко

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
і
середостіння

носова
кровотеча

нечасто

синдром Чарга-Стросса
(див. розділ «Особливості
застосування»),
легенева
еозинофілія

дуже
рідко

З боку
ШКТ

діарея§,
нудота§,
блювання§

часто

сухість у
роті,
диспепсія

нечасто

З боку
гепатобіліарної
системи

підвищення
рівня
трансаміназ
сироватки (АЛТ,
АСТ)

часто

гепатит
(включаючи
холестатичне,
гепатоцелюлярне
та змішане
ураження
печінки)

дуже
рідко

З боку шкіри
і
підшкірних
тканин

висипання§

часто

гематома,
кропив’янка,
свербіж

нечасто

ангіоневротичний
набряк

рідко

вузликова
еритема,
мультиформна
еритема

дуже
рідко

З
боку
кістково-м’язової
системи і сполучної
тканини

артралгія,
міалгія,
включаючи м’язові
судоми

нечасто

З боку нирок
та
сечовивідних
шляхів

енурез
у дітей

нечасто

Загальні
розлади і
побічні реакції,
викликані
прийомом
препарату

пірексія§

часто

астенія/втома,
нежить,
набряк

нечасто

*Частота
визначена
згідно з
частотою
повідомлень
у базі даних
клінічних
досліджень:
дуже часто (≥1/10),
часто (від ≥1/100
до <1/10), нечасто
(від ≥1/1000 до <1/100),
рідко (від ≥1/10000
до <1/1000), дуже
рідко (<1/10000).

**Про цю
побічну
реакцію
повідомлялося
з частотою
«дуже
часто» у
пацієнтів,
які
застосовували
монтелукаст,
а також у
пацієнтів,
які отримували
плацебо, під
час
клінічних
досліджень.

***Про цю
побічну
реакцію
повідомлялось
із частотою
«часто» у
пацієнтів,
які застосовували
монтелукаст,
а також у
пацієнтів,
які
отримували
плацебо, під
час клінічних
досліджень.

§Про
цю побічну
реакції
повідомлялось
із частотою «рідко».

Термін
придатності.   2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 ºС в
оригінальній
упаковці.
Зберігати у недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 7
таблеток у
блістері. По 4
блістери у
картонній
коробці.

Категорiя
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ЛАБОРАТОРІОС
НОРМОН, С.А.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Ронда
де
Вальдекаррізо,
6, Трес Кантос
28760 (Мадрид)
Іспанія.