ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МІЛУРИТ®

(MILURIT®)

Склад:

діюча
речовина: алопуринол;

1 таблетка
містить
алопуринолу 150
мг або 200 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
натрію
крохмальгліколят
(тип А),
желатин, кремнію
діоксид
колоїдний зневоднений,
магнію
стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки по 150
мг: овальні таблетки
білого або
сірувато-білого
кольору із
фаскою й
рискою з
одного боку
та з
гравіруванням
стилізованої
літери Е та
числом 353 з
другого боку,
без або майже
без запаху;

таблетки по 200
мг: овальні
таблетки
білого або
сірувато-білого
кольору із
фаскою й
рискою «SNAP» з
одного боку
та з
гравіруванням
стилізованої
літери Е та
числом 354 з
другого боку,
без або майже
без запаху.

Таблетки
можна
розділити на
рівні дози.

Фармакотерапевтична
група.

Препарати,
що
пригнічують
утворення
сечової
кислоти. Код
АТХ М04А А01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Алопуринол
є інгібітором
ксантиноксидази.
Алопуринол
та його
основний
метаболіт оксипуринол
порушують
синтез сечової
кислоти,
мають
уростатичні
властивості,
які
базуються
переважно на
здатності
пригнічувати
фермент
ксантиноксидазу,
що каталізує
окиснення
гіпоксантину
до ксантину і
ксантину до
сечової
кислоти, що
призводить
до зменшення
концентрації
сечової
кислоти і
сприяє
розчиненню
уратів.

Фармакокінетика.

Алопуринол
швидко
всмоктується
у верхніх
відділах
травного
тракту. Після
перорального
застосування
алопуринол
виявляється
у плазмі
крові через 30-60
хвилин.
Біодоступність
препарату
становить 67-90 %.

Пікові
концентрації
алопуринолу
та його метаболіту
оксипуринолу
у плазмі
крові досягаються
відповідно
через 1,5
години та через
3-5 годин після
прийому.
Алопуринол
майже не
зв’язується
з білками
плазми крові.
Об’єм його
розподілу
становить
приблизно 1,3 л/кг.

Алопуринол
швидко
(період
напіввиведення
із плазми
крові
становить 1-2
години)
окиснюється
через
ксантиноксидазу
та альдегідоксидазу
до
оксипуринолу,
який також є
потужним
інгібітором
ксантиноксидази,
проте період
напіввиведення
метаболіту
може тривати
від 13 до 30 годин.
З
урахуванням
тривалого
періоду
напіввиведення
оксипуринолу
на початку
терапії можливе
його
поступове
накопичення
до досягнення
рівноважної
концентрації
у плазмі крові.
У пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок середня
концентрація
оксипуринолу
у плазмі
крові
зазвичай
становить 5-10
мг/л після
прийому
одноразової
дози     300 мг
алопуринолу.

Алопуринол
виводиться
головним
чином нирками,
причому
менше 10 %
препарату
виводиться у
незміненому
стані.
Приблизно 20 %
алопуринолу
виводиться з
калом.
Оксипуринол
виводиться зі
сечею у
незміненому
стані після
тубулярної
реабсорбції.

Порушення
функції
нирок
призводить
до подовження
періоду
напіввиведення
оксипуринолу,
тому
пацієнтам із
нирковою
недостатністю
необхідно
дотримуватися
рекомендацій
щодо
дозування.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Дорослі:

–     всі
форми
гіперурикемії,
які не
контролюються
дієтою, в
тому числі
вторинна
гіперурикемія
різного
походження,
та клінічні
ускладнення
гіперурикемії,
зокрема
подагра, а
також
розчинення
та
попередження
утворення
кристалів
сечової
кислоти (ниркових
каменів);

–     лікування
рецидивуючих,
змішаних
кристалів
кальцію
оксалату, які
супроводжуються
гіперурикемією,
якщо
застосування
різних рідин,
дотримання
дієти та
подібні міри
не мають
ефекту.

Діти та
підлітки:

–     вторинна
гіперурикемія
різного
походження;

–     уратна
нефропатія,
яка виникла
внаслідок лікування
лейкозу;

–     вроджена
ферментативна
недостатність,
зокрема
синдром
Леша-Ніхана
(частковий
або повний
дефіцит
гіпоксантингуанінфосфорибозилтрансферази)
та дефіцит
аденін-фосфорибозилтрансферази.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
алопуринолу
або до
будь-якого з
компонентів
препарату.
Тяжкі
порушення
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
менше 2 мл/хв) і
печінки. При
кліренсі креатиніну
менше 20 мл/хв
таблетки по 300
мг не застосовують.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

6-меркаптопурин
та
азатіоприн.
При
одночасному
прийомі
алопуринолу
зі
6-меркаптопурином
або
азатіоприном
дози останніх
слід
знижувати до
25 %, оскільки
метаболізм
цих
препаратів
уповільнюється
у зв’язку з
інгібуванням
ксантиноксидази,
а їх ефект
пролонгується.

Відарабін
(аденіну
арабінозид).
При
одночасному
застосуванні
алопуринолу
з
відарабіном
пролонгується
період напіввиведення
останнього з
плазми крові,
тому цю
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю
для
уникнення
можливого
посилення
токсичних
ефектів.

Саліцилати
та препарати,
що сприяють
виведенню
сечової
кислоти.
Ефективність
алопуринолу
може
знижуватися
при
сумісному
застосуванні
з препаратами,
що здатні
виводити
сечову
кислоту (сульфінпіразоном,
пробенецидом,
бензбромароном
або
саліцилатами).

Алопуринол
уповільнює
виведення пробенециду.

Хлорпропамід.
При
порушенні
функції
нирок,
особливо при одночасному
застосуванні
з
алопуринолом,
може
пролонгуватися
гіпоглікемічний
ефект
хлорпропаміду,
що потребує
зниження дози.

Антикоагулянти
(похідні
кумарину).
Може
посилитися
ефект
варфарину та
інших антикоагулянтів
– похідних
кумарину, тому
потрібний
частіший
контроль коагуляції
крові, а
також
зниження
дози антикоагулянтів.

Фенітоїн.
Алопуринол
може
пригнічувати
метаболізм
фенітоїну в
печінці,
проте
клінічне
значення
цієї
взаємодії не
доведено.

Теофілін,
кофеїн. У
високих
дозах
алопуринол
інгібує
метаболізм та
підвищує плазмову
концентрацію
теофіліну й
кофеїну. На
початку
лікування
алопуринолом
або при
підвищенні
його дози
необхідно
контролювати
рівень
теофіліну у
плазмі крові.

Ампіцилін/амоксицилін.
При
одночасному
застосуванні
алопуринолу
з
ампіциліном
або
амоксициліном
є вірогідність
виникнення
шкірних
алергічних реакцій
(екзантема),
тому
пацієнтам,
які приймають
алопуринол,
слід
застосовувати
інші
антибіотики.

Цитостатики.
При
застосуванні
алопуринолу
з цитостатиками
(циклофосфамід,
доксорубіцин,
блеоміцин,
прокарбазин,
мехлоретамін)
спостерігалося
посилене
пригнічення
функції кісткового
мозку, тому у
таких
пацієнтів
показники
крові слід
контролювати
через короткі
інтервали
часу.

Циклоспорин.
При
застосуванні
з
алопуринолом
може підвищуватися
концентрація
циклоспорину
у плазмі
крові та
збільшуватися
його токсичність.

Диданозин. У здорових
добровольців
та пацієнтів
з ВІЛ, які
отримували
диданозин
одночасно з
алопуринолом
(300 мг щодня),
значення Cmax та
AUC у плазмі
крові
подвоїлися,
не впливаючи
на
термінальний
період
напіввиведення.
Зазвичай не
рекомендується
одночасно застосовувати
ці 2
препарати.
Якщо супутнє
застосування
є необхідним,
може
знадобитися
зниження
дози
диданозину, а
пацієнтам необхідний
ретельний
моніторинг.

Каптоприл.
Одночасне
застосування
алопуринолу
та каптоприлу
може
підвищити
ризик
шкірних реакцій,
особливо при
хронічних
захворюваннях
нирок.

Діуретики.
Одночасне
застосування
алопуринолу
та фуросеміду
може
підвищити
концентрацію
уратів та
оксипуринолу
в плазмі
крові. Повідомлялося
про
підвищений
ризик
виникнення
гіперчутливості
при
застосуванні
алопуринолу
з
діуретиками,
зокрема з
тіазидами,
особливо при
порушенні
функції
нирок.

Інгібітори
АПФ. Зафіксовано
підвищений
ризик
виникнення
гіперчутливості
при
застосуванні
алопуринолу
з інгібіторами
АПФ, особливо
при
порушенні
функції
нирок.

Гідроксид
алюмінію. При
одночасному
застосуванні
з гідроксидом
алюмінію
ефект
алопуринолу
може послаблюватися.
Між прийомом
обох
лікарських засобів
слід
дотримуватися
інтервалу не менше
3 годин.

Особливості
застосування.

При появі
реакцій гіперчутливості,
включаючи
синдром Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз та
макулопапульозну
екзантему,
алопуринол слід
негайно
відмінити та
не
призначати його
повторно.

Наявність у
пацієнтів,
які
лікуються
алопуринолом,
алелі HLA-B*5801
(генетичний
маркер) асоціюється
з ризиком
розвитку
реакцій
гіперчутливості.
Частота наявності
цього
генетичного
маркера в
різних етнічних
групах
значно
відрізняється
(він наявний
у 20 % етнічної
групи Китаю,
ханьців, у 8-15 %
тайців, у 12 %
населення
Кореї, у 1-2 %
японців та
представників
європеоїдної
раси). Якщо
відомо, що
пацієнт має
алель HLA-B*5801,
питання про
призначення
алопуринолу
може
розглядатися
тільки тоді,
коли
очікувана
користь від
лікування
переважає
можливі
ризики.

Такі
пацієнти
мають бути
проінформовані
про
необхідність
припинення
лікування при
появі перших
симптомів
синдрому
гіперчутливості.

Алопуринол
не
рекомендується
застосовувати,
якщо рівень
сечової
кислоти у
плазмі крові
нижче 535
мкмоль/л (9 мг/100
мл), при
дотриманні
рекомендацій
щодо дієти і
відсутності
ураження
нирок. Не
вживати
продукти з
високим
вмістом
пурину
(наприклад,
субпродукти: нирки,
мозок,
печінка,
серце і язик;
м’ясні навари
та алкоголь,
особливо
пиво).

При
виникненні
реакцій
підвищеної
чутливості
(наприклад,
екземи)
застосування
алопуринолу
слід негайно
припинити.

При
порушенні
функції
нирок та
печінки або
раніше
встановлених
порушеннях
гемопоезу
потрібен
особливо
ретельний
нагляд лікаря.
Для
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок або
печінки
необхідно
враховувати
відповідні
рекомендації
щодо доз.
Пацієнтам,
які
страждають
на
артеріальну
гіпертензію
або серцеву
недостатність
та отримують
інгібітори
АПФ або
діуретики,
слід з
особливою
обережністю
застосовувати
алопуринол.

При
лікуванні
подагри і
сечокам’яної
хвороби
об’єм сечі,
що
виділяється,
має бути не
менше   2 л на
добу.

Для
запобігання
підвищенню
концентрації
сечової
кислоти у
сироватці
крові або сечі,
що може
відбуватися
при
радіотерапії
або
хіміотерапії
новоутворень,
а також при синдромі
Леша-Ніхана,
крім
застосування
алопуринолу
слід приймати
велику
кількість
рідини для
підтримання
достатнього
діурезу. Крім
того, для покращення
виведення
сечової
кислоти можна
робити
підлужування
сечі, що
призводить до
розчинення
уратів/сечової
кислоти.

Якщо уратна
нефропатія
або інші
патологічні
зміни вже
спричинили
порушення
функції
нирок, дозу
слід відкоригувати
згідно з
показниками
функції
нирок.

При
наявності
нападів
гострої
подагри лікування
алопуринолом
не слід
починати до їх
повного
зникнення. На
початку
лікування
алопуринолом
гострі
напади
подагри можуть
посилюватися
внаслідок
мобілізації великої
кількості
сечової
кислоти. Тому
протягом
перших 4
тижнів
лікування
необхідне
одночасне
застосування
аналгетиків
або
колхіцину.

При
наявності у
ниркових
мисках
великих каменів
сечової
кислоти не
можна
виключати, що
при
лікуванні
алопуринолом
частина каменів
може
розчинитися
і потрапити у
сечовий
міхур, що
може в
подальшому
спричинити
закупорку
сечовода.

При
тривалій
терапії
алопуринолом
у пацієнтів (5,8 %)
спостерігалися
розлади
функції щитовидної
залози, а
саме:
збільшення
кількості
тиреотропного
гормону (ТТГ) (>5,5 мкМЕ/мл).
Необхідна
обережність
при
застосуванні
алопуринолу
пацієнтам із
порушеннями
функції
щитовидної
залози.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Немає
достатніх
даних щодо
застосування
алопуринолу
у період
вагітності.
Оскільки
алопуринол
впливає на
метаболізм
пурину, а
потенційний
ризик для
людини
невідомий,
алопуринол
не
рекомендується
застосовувати
у період
вагітності.

Алопуринол
проникає у
грудне
молоко, тому препарат
не слід
приймати у
період
годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

До
з’ясування
індивідуальної
реакції на алопуринол
необхідно
бути
обережними
при
керуванні
автотранспортом
або іншими механізмами
через
можливість
виникнення запаморочення,
сонливості
та атаксії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дози

Дорослі.
Лікарський
засіб слід
приймати
невеликими
дозами,
наприклад 100
мг/добу, з
метою зменшення
ризику
виникнення
побічних
реакцій, і
підвищувати
дозу тільки у
випадку, якщо
концентрація
уратів у
сироватці
крові є незадовільною.
Особливу
обережність
слід проявляти
при нирковій
недостатності
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози. Ниркова
недостатність»).
Рекомендуються
наступні
режими
дозування:

при легких
станах – від 100
мг до 200 мг на
добу;

при помірно
тяжких
станах – від 300
мг до 600 мг на
добу;

при тяжких
станах: від 700
мг до 900 мг на
добу.

При
розрахунку
дози
препарату на
масу тіла
пацієнта
застосовувати
дози 2–10 мг/кг
маси тіла на
добу.

Діти. Діти
віком до 15
років: від 10 до 20
мг/кг маси
тіла на добу.
Максимальна
добова доза —
400 мг. Алопуринол
у
педіатричній
практиці
використовується
рідко.
Винятки
становлять
злоякісні
захворювання
(особливо
лейкемія) і
деякі
ензимопатії
(наприклад,
синдром
Леша‒Ніхана).

Пацієнти
літнього
віку. Через
відсутність
специфічних
даних слід
застосовувати
найменше
дозування, що
забезпечує
задовільне
зниження
рівня уратів.
Слід
враховувати
можливість
зниження ниркової
функції (див.
розділи
«Спосіб застосування
та дози.
Ниркова
недостатність»
та
«Особливості
застосування»).

Ниркова
недостатність.

Оскільки
алопуринол
та його
метаболіти виводяться
нирками,
порушення їх
функції може
призвести до
накопичення
препарату та/або
його
метаболітів
з
подовженням
періоду
напіввиведення
з плазми
крові. При
важкій
нирковій
недостатності
може бути
доцільним
вживати
менше 100 мг на добу
або
застосовувати
разові дози
по 100 мг з більш
тривалими
інтервалами,
ніж один
день. Якщо можливий
моніторинг
концентрації
оксипуринолу
у
плазмі крові,
дозу слід
відкоригувати
для
підтримки плазмової
концентрації
оксипуринолу
нижче 100
мкмоль/літр (15,2
мг/л).
Алопуринол
та його метаболіти
виводяться шляхом гемодіалізу.
Якщо діаліз
необхідний 2‒3
рази на
тиждень, слід
розглянути
альтернативний
режим дозування
‒ 300‒400 мг алопуринолу одразу
після
кожного
діалізу без
жодного проміжного
періоду.

Печінкова
недостатність.
Пацієнтам
із
порушенням
функції
печінки слід
призначати
нижчі дози.
На початку
лікування
рекомендується
здійснювати
періодичний
контроль
показників
функціональних
проб печінки.

Лікування
за умов
високої
швидкості
обміну
уратів,
наприклад
неоплазії,
синдром Леша‒Ніхана.
Перед
початком
цитотоксичної
терапії доцільно
скоригувати
наявну
гіперурикемію
та/або
гіперурикозурію
алопуринолом.
Важливо
забезпечити
правильну
гідратацію для
підтримання
оптимального
діурезу, а також
провести
підлужнення
сечі для
підвищення
розчинності
сечової
кислоти та її
солей.
Дозування
алопуринолу
має бути на
нижньому
рівні
рекомендованого
дозування.

Якщо
встановлена
уратна
нефропатія
або інше
порушення
функції
нирок, слід
дотримуватися
рекомендацій,
наведених у
розділі «Спосіб
застосування
та дози.
Ниркова недостатність».

Ці заходи
можуть
зменшити
ризик
накопичення
ксантину
та/або
оксипуринолу,
яке ускладнює
клінічну
ситуацію
(див. також
розділи
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Побічні
реакції»).

Поради
щодо
моніторингу. Дози
повинні бути
скориговані
за допомогою
моніторингу
концентрацій
уратів у сироватці
крові та
рівня
сечової
кислоти та її
солей в сечі
через
відповідні
інтервали.

Спосіб
застосування

Лікарський
засіб
приймається
перорально 1
раз на добу
після їди.
Він добре
переноситься,
особливо при
застосуванні
після їди. Якщо
добова доза
перевищує 300
мг та проявляються
симптоми
непереносимості
з боку шлунково-кишкового
тракту, може
бути доцільним
розділення
доз.

Діти. Діти
віком до 15 років.
Алопуринол у
педіатричній
практиці
використовується
рідко.
Винятки
становлять
злоякісні
захворювання
(особливо лейкемія)
і деякі
ензимопатії
(наприклад,
синдром
Леша‒Ніхана).

Передозування.

Симптоми.
Після
прийому одноразової
дози 20
г в
одного
пацієнта
спостерігалися
такі симптоми
як нудота,
блювання,
діарея і запаморочення,
в іншого
пацієнта
доза 22,5 г
алопуринолу
не
спричинила
небажаних
ефектів.
Після
тривалого
прийому 200-400 мг
алопуринолу
на добу
пацієнтами з
порушеннями
функції
нирок
описані
тяжкі
симптоми
інтоксикації
(шкірні
реакції,
гарячка,
гепатит, еозинофілія
і
загострення
ниркової
недостатності).
При
передозуванні
алопуринолом
суттєво
пригнічується
активність
ксантиноксидази,
проте тільки
у випадку
одночасного
застосування
зі
6-меркаптопурином
та
азатіоприном
дія препарату
супроводжується
значною
побічною
дією.

При підозрі
на
передозування,
особливо при
одночасному
прийомі
6-меркаптопурину
та азатіоприну,
можна
промити
шлунок,
викликати
блювання або
прийняти
активоване
вугілля та
фосфат
натрію, якщо
після
прийому препарату
пройшло не
більше 1
години.

Лікування.
Терапія
симптоматична.
У разі
необхідності
– гемодіаліз.
Специфічний
антидот невідомий.

Побічні
реакції.

Для
препарату не
існує
сучасних
клінічних
даних, які
можуть бути
використані
для визначення
частоти
небажаних
ефектів. Частота
небажаних
ефектів може
змінюватися
залежно від
дози, а також
при
одночасному
призначенні
з іншими
лікарськими
засобами.

Наведено
оціночні
категорії
частоти побічних
реакцій: для
більшості
реакцій відповідні
дані для
розрахунку
захворюваності
відсутні.
Побічні
реакції,
виявлені за допомогою
постмаркетингового
нагляду, вважаються
рідкісними
або дуже
рідкісними. Частота
побічних
реакцій
оцінювалася
наступним
чином:

Дуже
часто

≥1/10

Часто

≥1/100
до <1/10

Нечасто

≥1/1000
до <1/100

Рідко

≥1/10
000 до <1/1000

Дуже
рідко

<1/10 000

Побічні
реакції,
пов’язані з
алопуринолом,
рідкісні і у
більшості
популяції є
незначними.
Частота їх
виникнення
вища при наявності
ниркової
та/або
печінкової
патології.

Класи
і системи
органів

Частота

Побічна
реакція

Інфекції
та інвазії

Дуже
рідко

Фурункульоз

З
боку крові
та
лімфатичної
системи

Дуже
рідко

Агранулоцитоз1

Апластична
анемія1

Тромбоцитопенія1

З
боку
імунної
системи

Нечасто

Гіперчутливість2

Дуже
рідко

Ангіоімунобластна
Т-клітинна
лімфома3

Анафілактичний
шок

З
боку
метаболізму
та
харчування

Дуже
рідко

Цукровий
діабет

Гіперліпідемія

З
боку
психіки

Дуже
рідко

Депресія

З
боку
нервової
системи

Дуже
рідко

Кома

Параліч

Атаксія

Периферична
нейропатія

Парестезія

Сонливість

Дисгевзія

Головний
біль

З
боку
органів
зору

Дуже
рідко

Катаракта

Порушення
зору

Макулопатія

З
боку
органів
слуху та
лабіринту

Дуже
рідко

Вертиго

З
боку серця

Дуже
рідко

Стенокардія

Брадикардія

З
боку судин

Дуже
рідко

Гіпертензія

З
боку
шлунково-кишкового
тракту

Нечасто

Блювання4

Нудота4

Дуже
рідко

Гематемезис

Стеаторея

Стоматит

Порушення
випорожнення

З
боку
печінки

Нечасто

Патологічна
зміна
показників функції
печінки5

Рідко

Гепатит
(включаючи
некроз
печінки та
гранулематозний
гепатит)

З
боку шкіри
та
підшкірної
тканини

Часто

Висип

Рідко

Синдром
Стівенса‒Джонсона6
Токсичний
епідермальний
некроліз6

Дуже
рідко

Ангіоневротичний
набряк7

Медикаментозний
дерматит

Алопеція

Знебарвлення
волосся

З
боку
сечовивідної
системи

Дуже
рідко

Гематурія

Азотемія

З
боку репродуктивної
системи та
молочних залоз

Дуже
рідко

Чоловіче
безпліддя

Еректильна
дисфункція

Гінекомастія

Загальні
порушення і
стани у
місці
введення

Дуже
рідко

Набряки

Нездужання

Астенія

Пірексія 8

Лабораторні
дослідження

Часто

Підвищення
рівня ТТГ в
крові9

1 Дуже
рідко
повідомлялося
про
виникнення тромбоцитопенії,
агранулоцитозу
та апластичної
анемії,
особливо в
осіб із
порушеннями
функції
нирок та/або
печінки, що
потребує
більш
ретельної
уваги до
таких пацієнтів.

2 Реакції
гіперчутливості
уповільненого
типу
(DRESS-синдром) з
гарячкою,
висипами,
васкулітом,
лімфаденопатією,
псевдолімфомою,
артралгією,
лейкопенією,
еозинофільною
гепатомегалією,
порушенням
функції
печінки, включаючи
руйнування
та зникнення
внутрішньопечінкових
жовчних
протоків,
можуть
виникати у
різних
комбінаціях.
Також можуть
бути уражені
інші органи
(наприклад,
печінка,
легені,
нирки,
підшлункова
залоза, міокард
та товста
кишка). Якщо
виникають
такі реакції,
алопуринол
слід негайно
відмінити та
не призначати
його
повторно. При
виникненні реакцій
гіперчутливості,
включаючи
ССД/ТЕН, не
слід
призначати
повторно
алопуринол. Для
подолання
шкірних
реакцій
гіперчутливості
можна
використовувати
кортикостероїди.
При
виникненні
генералізованих
реакцій
гіперчутливості
зазвичай
наявні ниркові
та/або
печінкові
розлади,
особливо у
разі
летальних
випадків.

3 Повідомлялося
дуже рідко
про
ангіоімунобластну
Т-клітинну
лімфому
після
біопсії генералізованої
лімфаденопатії.
Це захворювання
виявилося
зворотним
при відміні алопуринолу.

4 У ранніх
клінічних
дослідженнях
повідомлялося
про нудоту та
блювання при
лікуванні
алопуринолом.
Цієї
проблеми
можна уникнути,
приймаючи
алопуринол
після їди.

5 Повідомлялося
про
дисфункцію
печінки без
виникнення
генералізованої
реакції гіперчутливості.

6 Шкірні
реакції є
найпоширенішими
і можуть
виникати в
будь-який час
при
лікуванні. Ці
реакції можуть
проявлятися
у вигляді пурпуроподібного,
макулопапульозного,
скваматозного
або
ексфоліативного
висипання
(ССД/ТЕН). Найбільший
ризик
виникнення ССД/ТЕН
або інших
серйозних
реакцій
гіперчутливості
існує у перші
тижні
лікування.
Рання діагностика
та негайне
припинення
застосування
будь-якого
підозрюваного
препарату
дозволяє
уникнути
більш
серйозних
наслідків.
Якщо такі
реакції
виникають,
алопуринол
слід негайно
відмінити.
Після
відновлення
застосування
алопуринолу
лікування
бажано
починати з
невеликої
дозі
(наприклад, 50
мг/добу) і поступово
її
підвищувати.
Показано, що
алель HLA-B*5801
пов’язана з
ризиком
розвитку
реакцій гіперчутливості
і виникнення ССД/ТЕН
при
застосуванні
алопуринолу.
Однак використання
генотипування
як засобу скринінгу
для
прийняття
рішення щодо
лікування
алопуринолом
не
встановлено.
Якщо при
лікуванні
алопуринолом
висипи
виникають
повторно, препарат
слід негайно
відмінити,
оскільки
може розвинутися
більш
серйозна
гіперчутливість.
Якщо розвитку
ССД/ТЕН або
інших
серйозних
реакцій
гіперчутливості
не можна
виключити, не
потрібно повторно
застосовувати
алопуринол, оскільки
це може
призвести до
серйозних
або навіть летальних
реакцій. Клінічний
діагноз ССД/ТЕН
залишається
основним для
прийняття
рішень. Якщо
такі реакції виникають
під час
лікування, то
застосування
алопуринолу слід
негайно припинити.

7 Повідомлялося
про
виникнення
ангіоневротичного
набряку з/без
ознак та
симптомів
генералізованої
реакції
гіперчутливості.

8 Повідомлялося
про
виникнення
гарячки з/без
ознак та
симптомів генералізованої
реакції
гіперчутливості.

9 Виявлення
підвищеного рівня
ТТГ у
відповідних
дослідженнях
не свідчить про
будь-який
вплив на
рівень
вільного Т4, або
цей рівень
ТТГ свідчить
про
субклінічний
гіпотиреоз.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 30,
або по 50, або по
60, або по 70, або
по 80, або по 90,
або по 100, або по
120 таблеток у
скляному
флаконі коричневого
кольору що
закритій
пластиковою кришкою
з
поліетилену
із функцією
контролю
розкриття;

по 1
флакону в
картонній
упаковці та
по 10 таблеток
у блістері;
по 3, або по 4, або
по 5, або по 6, або
по 7, або по 8, або
по 9, або по 10 або
по 12
блістерів, вкладених
у картонні
упаковки з
інструкцією
для
медичного
застосування.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ЗАТ Фармацевтичний
завод ЕГІС,
Угорщина.

Місцезнаходження виробника
та адреса
місця
провадження його
діяльності.

9900, м.
Керменд, вул.
Матяш кірай, 65, Угорщина.

1165,
м. Будапешт,
вул.
Бекеньфелді,
118-120, Угорщина.