ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ПРЕГАЛІКА

(PREGALICA)

Склад:

діюча
речовина: прегабалін;

1 капсула
містить 75 мг
або 150 мг, або 300
мг прегабаліну;

допоміжні
речовини: крохмаль
прежелатинізований,
маніт (Е 421), тальк.

Лікарська
форма. Капсули
тверді.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

–
капсули по 75
мг: білий
порошок у
твердій
желатиновій
капсулі з
білим
корпусом та
червоно-
помаранчовим
ковпачком, з
відбитком
«75»на
корпусі;

–
капсули по 150
мг: білий
порошок у
твердій
желатиновій
капсулі з
білим
корпусом та
білим
ковпачком, з відбитком
«150» на
корпусі;

–
капсули по 300
мг: білий
порошок у
твердій
желатиновій
капсулі з
білим
корпусом та
червоно-помаранчовим
ковпачком, з відбитком
«300» на
корпусі.

Фармакотерапевтична
група. Протиепілептичні
засоби.
Інші
протиепілептичні
засоби.
Код АТХ N03A X16.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Діюча
речовина -
прегабалін,
що є аналогом
гамма-аміномасляної
кислоти
[(S)-3-(амінометил)-5-метилгексанова
кислота].

Механізм
дії.

Прегабалін
зв’язується
з допоміжною
субодиницею (a2–d
білок)
потенціалзалежних
кальцієвих
каналів у
центральній
нервовій
системі (ЦНС).

Клінічна
ефективність
і безпека.

– Нейропатичний
біль.

Під час
досліджень
було
продемонстровано
ефективність
препарату
для
лікування діабетичної
нейропатії,
постгерпетичної
невралгії та
ураження
спинного
мозку. Ефективність
лікарського
засобу при
інших видах
нейропатичного
болю не
вивчали.

Прегабалін
вивчали в
ході 10
контрольованих
клінічних
досліджень
тривалістю
до 13 тижнів з
режимом
дозування
лікарського
засобу двічі
на добу та в
ході
досліджень
тривалістю
до 8 тижнів з
режимом
дозування
тричі на
добу. Загалом
профілі
безпеки та
ефективності
для режимів
дозування
двічі і тричі
на добу були
подібними.

У ході
клінічних
досліджень
тривалістю до
12 тижнів, в
яких
лікарський
засіб
застосовували
для
лікування
нейропатичного
болю,
зменшення
болю
периферичного
та центрального
походження
спостерігалося
після першого
тижня та
зберігалося
протягом усього
періоду
лікування.

У ході
контрольованих
клінічних
досліджень
периферичного
нейропатичного
болю у 35 %
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
та у 18 %
пацієнтів,
які
отримували
плацебо, спостерігалося
покращання
на 50 % за
шкалою оцінки
болю. Серед
пацієнтів, у
яких не виникала
сонливість,
таке
покращання
спостерігалося
у 33 %
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
та у 18 %
пацієнтів з
групи плацебо.
Серед
пацієнтів, у
яких
виникала
сонливість,
частка
пацієнтів,
які
відповіли на
терапію,
становила 48 %
у групі
прегабаліну
та 16 % у групі
плацебо.

У ході
контрольованого
клінічного
дослідження
нейропатичного
болю
центрального
походження у
22 % пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
та у 7 %
пацієнтів,
які отримували
плацебо,
спостерігалося
покращання
на 50 % за
шкалою
оцінки болю.

– Епілепсія.

Додаткове
лікування. Прегабалін
вивчали в
ході
трьох контрольованих
клінічних
досліджень
тривалістю
12 тижнів з
режимом
дозування
двічі або тричі
на добу.
Загалом
профілі
безпеки та
ефективності
для режимів
дозування
двічі і тричі
на добу були
подібними.
Зменшення частоти
судомних
нападів
спостерігалося
вже на
першому
тижні.

Діти.
Ефективність
та безпека
прегабаліну
як допоміжного
засобу при
епілепсії
для дітей
віком до 12
років та для
підлітків не
встановлені.
Побічні
реакції, що
спостерігалися
в
дослідженні
з вивчення
фармакокінетики
та
переносимості,
до якого були
включені
пацієнти
віком від 3
місяців до 16
років (n=65) з парціальними
судомними
нападами,
були подібні
до побічних
реакцій у
дорослих.
Результати
12-тижневого
плацебо-контрольованого
дослідження
з участю 295
дітей віком
від 4 до 16 років,
метою якого
була оцінка ефективності
та безпеки
прегабаліну
як додаткової
терапії
парціальних
судомних нападів,
та
відкритого
дослідження
безпеки
тривалістю 1
рік з участю 54
дітей віком
від 3 місяців
до 16 років з
епілепсією
вказують на
те, що такі
побічні
реакції як
пірексія та
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів, у дітей
спостерігаються
частіше, ніж
у дорослих
пацієнтів з
епілепсією
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Побічні
реакції» та
«Фармакокінетика»).
У 12‑тижневому
плацебо-контрольованому
дослідженні
дітям призначали
прегабалін
по
2,5 мг/кг/добу
(максимум 150 мг/добу),
прегабалін
по 10 мг/кг/добу
(максимум 600 мг/добу)
або плацебо.
Принаймні 50 %
зменшення
парціальних
судомних
нападів,
порівняно з
початковим
рівнем,
спостерігалося
у 40,6 % пацієнтів,
які
отримували
прегабалін у
дозі 10 мг/кг
на добу (р=0,0068
порівняно з
плацебо), 29,1 % пацієнтів,
які
отримували
прегабалін у
дозі
2,5 мг/кг/добу
(р=0,2600 порівняно
з плацебо) та
22,6 % тих, хто
отримував
плацебо.

Монотерапія
(у пацієнтів
з уперше
діагностованим
захворюванням). Прегабалін
вивчали в
ході 1
контрольованого
клінічного
дослідження
тривалістю 56
тижнів з
режимом
дозування
двічі на
добу. При застосуванні
прегабаліну
не було
досягнуто
однакового
рівня
ефективності
порівняно із
застосуванням
ламотриджину,
згідно з
оцінкою
через 6
місяців за
кінцевою точкою
–
відсутністю
судомних
нападів.
Прегабалін і
ламотриджин
були
однаково
безпечними
та добре
переносилися.

– Генералізований
тривожний
розлад.

Прегабалін
вивчали в
ході 6
контрольованих
досліджень
тривалістю
4–6 тижнів,
одного дослідження
тривалістю 8
тижнів з
участю пацієнтів
літнього
віку та
одного
тривалого
дослідження
профілактики
рецидиву з подвійно
сліпою фазою
профілактики
рецидиву
тривалістю 6
місяців.

Зменшення
симптомів
генералізованого
тривожного
розладу
відповідно
до шкали Гамільтона
для оцінки
тривожності
(HAM-A) спостерігалося
вже на тижні 1.
У ході
контрольованих
клінічних
досліджень
(тривалістю
4–8 тижнів) у 52 %
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
та у 38 %
пацієнтів з
групи
плацебо спостерігалося
покращання
не менше ніж
на 50 % за
загальною
кількістю
балів за
шкалою HAM-A від
початкового
рівня до
кінцевої
точки.

Під час
контрольованих
досліджень
нечіткість
зору частіше
спостерігалася
у пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
ніж у пацієнтів,
які
отримували
плацебо. У
більшості
випадків це
явище
зникало при
продовженні
терапії.
Офтальмологічне
обстеження
(включаючи
перевірку
гостроти
зору, формальну
перевірку
поля зору та
дослідження
очного дна
при
розширеній
зіниці) у
рамках
контрольованих
клінічних
досліджень виконувалося
у понад 3600
пацієнтів.
Серед цих пацієнтів
гострота
зору
погіршилася
у 6,5 % пацієнтів
у групі
прегабаліну
та у 4,8 %
пацієнтів у
групі плацебо.
Зміни поля
зору
виявлено у 12,4 %
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
та у 11,7 % пацієнтів
з групи
плацебо.
Зміни на
очному дні
виявлені у 1,7 %
пацієнтів,
які
отримували
прегабалін,
та у 2,1 %
пацієнтів у
групі плацебо.

-
Фіброміалгія.

Ефективність
прегабаліну була
встановлена
в одному
14-тижневому
подвійно
сліпому
плацебо-контрольованому
мультицентровому
дослідженні
(F1) та в одному 6‑тижневому
рандомізованому
дослідженні відміни
(F2). У ці
дослідження
залучали
пацієнтів із
діагнозом
«фіброміалгія»
на основі
критеріїв
Американського
коледжу ревматології
(поширений
біль
протягом 3
місяців в
анамнезі та
біль,
присутній в 11
або більше з 18
специфічних
больових
точок).
Дослідження
продемонстрували
зниження
болю за візуальною
аналоговою
шкалою.
Покращення
додатково
було
продемонстровано
за загальною
оцінкою
пацієнта та за
опитуванням
щодо впливу
фіброміалгії.

Діти. Було
проведено
плацебо-контрольоване
дослідження
тривалістю 15
тижнів з
участю 107 дітей
віком 12–17
років з
фіброміалгією,
які застосовували
прегабалін у дозі 75‑450
мг на добу. За
результатами
оцінки
первинної
кінцевої
точки
ефективності
(зміна загальної
інтенсивності
болю від
базового рівня
до тижня 15;
розраховано
за допомогою
11-бальної
шкали
оцінювання)
було
продемонстровано
чисельно
більше
покращення
стану
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
порівняно з
пацієнтами,
які приймали
плацебо, але
це
покращення
не досягло
статистичної
значущості.
Найчастішими
побічними
реакціями,
які
спостерігалися
у клінічних
дослідженнях,
були
запаморочення,
нудота,
головний
біль,
збільшення
маси тіла та
стомлюваність.
Загальний
профіль безпеки
у підлітків
був подібним
до такого у дорослих
із
фіброміалгією.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
показники
прегабаліну
у
рівноважному
стані були
подібними у
здорових
добровольців,
пацієнтів з
епілепсією,
які приймали
протиепілептичні
препарати, та
у пацієнтів з
хронічним
болем.

Абсорбція.

Прегабалін
швидко
всмоктується
при прийомі
натще і
досягає
максимальних
концентрацій
у плазмі
крові
протягом
1 години після
однократного
або
багатократного
застосування.
Розрахована
біодоступність
прегабаліну
при
пероральному
застосуванні
становить
≥ 90 % і не
залежить від
дози. При багатократному
застосуванні
рівноважний
стан
досягається
через
24–48 годин.
Швидкість
всмоктування
прегабаліну
знижується при
одночасному
прийомі з
їжею, що
призводить
до зменшення
максимальної
концентрації
(Cmax)
приблизно на
25–30 % і
подовження
значень tmax
приблизно до
2,5 години.
Однак прийом
прегабаліну
одночасно з
їжею не мав
клінічно значущого
впливу на
ступінь його
абсорбції.

Розподіл.

У ході
доклінічних
досліджень
було показано,
що
прегабалін
проникає
крізь
гематоенцефалічний
бар’єр у
мишей, щурів
і мавп. Було
встановлено,
що
прегабалін
проникає крізь
плаценту у
щурів і у
молоко щурів
у період
лактації. У
людини об’єм
розподілу
прегабаліну
після
перорального
застосування
становить
приблизно 0,56
л/кг.
Прегабалін
не зв’язується
з білками
плазми крові.

Метаболізм.

У людини
прегабалін
зазнає
незначного
метаболізму.
Після
введення
дози
міченого радіоактивною
міткою
прегабаліну
близько 98 %
радіоактивної
речовини
виводилося з
сечею у
вигляді
незміненого
прегабаліну.
Частка
N-метильованої
похідної
прегабаліну
– основного
метаболіту лікарського
засобу,
що
визначався в
сечі, -
становила 0,9 %
введеної
дози. Під час
доклінічних
досліджень
не відбувалося
рацемізації
S-енантіомера
прегабаліну
в R‑енантіомер.

Виведення.

Прегабалін
виводиться з
системного
кровотоку в
незміненому
вигляді,
переважно нирками.
Середній
період
напіввиведення
прегабаліну
становить 6,3
години.
Плазмовий та
нирковий
кліренс
прегабаліну
прямо пропорційні
до кліренсу
креатиніну
(див. розділ
«Фармакокінетика.
Ниркова
недостатність»).

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок або пацієнтам
на
гемодіалізі
необхідна
корекція
дози
лікарського
засобу (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»,
таблиця).

Лінійність/нелінійність.

Фармакокінетика
прегабаліну
є лінійною для
всього
рекомендованого
діапазону доз.
Варіабельність
фармакокінетики
прегабаліну
серед
пацієнтів є
низькою (<20 %).
Фармакокінетика
при
багатократному
застосуванні
є
передбачуваною
на підставі
даних, отриманих
при
застосуванні
однократної
дози. Таким
чином, немає
потреби у
плановому контролі
концентрацій
прегабаліну
у плазмі
крові.

Стать.

Результати
клінічних
досліджень
свідчать про
відсутність
клінічно
значущого впливу
статі на
концентрації
прегабаліну
у плазмі
крові.

Ниркова
недостатність.

Кліренс
прегабаліну
прямо
пропорційний
до кліренсу
креатиніну.
Крім цього,
прегабалін
ефективно
видаляється
з плазми крові
за допомогою
гемодіалізу
(після 4 годин
гемодіалізу
концентрація
прегабаліну
у плазмі
крові
зменшується
приблизно на
50 %). Оскільки
лікарський
засіб
виводиться в
основному
нирками,
пацієнтам з
нирковою
недостатністю
необхідно
зменшувати
дозу лікарського
засобу, а
після
гемодіалізу -
застосовувати
додаткову
дозу (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»,
таблиця).

Печінкова
недостатність.

Спеціальних
фармакокінетичних
досліджень у
пацієнтів із
печінковою
недостатністю
не проводили.
Оскільки
прегабалін
не зазнає
значного
метаболізму
та
виводиться з
сечею
переважно в
незміненому
вигляді, то
малоймовірно,
щоб
порушення
функції печінки
мало
значущий
вплив на
концентрацію
прегабаліну
у плазмі
крові.

Діти.

Фармакокінетику
прегабаліну
оцінювали з
участю дітей
з епілепсією
(вікові
групи: від 1 до
23 місяців,
від 2 до 6 років,
від 7 до 11 років
і від 12 до 16
років) при
застосуванні
доз 2,5 мг/кг/добу,
5 мг/кг/добу, 10
мг/кг/добу та 15
мг/кг/добу в
ході
дослідження
фармакокінетики
та переносимості.

Після
перорального
застосування
прегабаліну
дітям натще
час
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові був у
цілому
аналогічним
у всіх
вікових
групах і становив
від 0,5 години
до 2 годин
після прийому.

Значення
Cmax і площі
під кривою
залежності
концентрації
від часу (AUC)
прегабаліну
зростали
лінійно зі
збільшенням
дози в кожній
віковій групі.
У дітей з
масою тіла до
30 кг значення AUC
були нижчими
на 30 %, що
зумовлено
збільшенням
на 43 %
кліренсу,
скоригованого
за масою
тіла, у цих
пацієнтів
порівняно з
пацієнтами з
масою тіла ≥30
кг. Кінцевий
період
напіввиведення
прегабаліну
становив у
середньому близько
3–4 годин у
дітей віком
до 6 років та 4–6
годин у дітей
віком від 7
років.

У ході
популяційного
фармакокінетичного
аналізу було
показано, що
кліренс
креатиніну
був значущою
коваріатою
для кліренсу
перорального
прегабаліну,
а маса тіла
була
значущою
коваріатою
для уявного
об’єму
розподілу
перорального
прегабаліну,
і цей зв’язок
був
аналогічним
у дітей і
дорослих
пацієнтів.

Фармакокінетику
прегабаліну
у пацієнтів
віком до 3
місяців не
вивчали (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»,
«Побічні реакції»
та
«Фармакодинаміка»).

Пацієнти
літнього
віку.

Кліренс
прегабаліну
має
тенденцію до
зменшення з
віком. Таке
зменшення
кліренсу прегабаліну
при його
застосуванні
перорально
узгоджується
зі
зменшенням
кліренсу креатиніну,
пов’язаним
зі
збільшенням
віку.
Пацієнтам з
порушенням
функції
нирок, пов’язаним
із віком,
може бути
потрібне зменшення
дози
прегабаліну
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»,
таблиця 1).

Годування
груддю.

Фармакокінетику
прегабаліну
при його застосуванні
у дозі 150 мг
кожні 12 годин
(добова доза 300
мг) оцінювали
у 10 жінок, які
годували груддю,
щонайменше
через 12
тижнів після
пологів.
Годування
груддю не
впливало або
мало незначний
вплив на
фармакокінетику
прегабаліну.
Прегабалін
проникав у
грудне молоко,
при цьому
його середні
концентрації
в рівноважному
стані
становили
близько 76 % концентрацій
у плазмі
крові матері.
Розрахована
доза, яку
отримує
немовля з
грудним молоком
(при
середньому
споживанні
молока
150 мл/кг/добу)
від жінки,
яка приймає
прегабалін у
дозі 300 мг/добу
або у
максимальній
дозі
600 мг/добу,
становить 0,31
або 0,62
мг/кг/добу
відповідно.
Ці
розраховані
дози
становлять
приблизно 7 %
загальної
добової дози
матері у перерахуванні
на мг/кг.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Нейропатичний
біль.

Лікування
нейропатичного
болю
периферичного
або
центрального
походження у
дорослих. Епілепсія.

Як
додаткове
лікування
при
парціальних
судомних
нападах із
вторинною
генералізацією
або без неї.

Генералізований
тривожний
розлад.

Лікування
генералізованого
тривожного розладу
у дорослих.

Фіброміалгія.

Протипоказання.

Гіперчутливість
до діючої
речовини або
до будь-якої
з допоміжних
речовин
лікарського
засобу.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Оскільки
прегабалін
екскретується
переважно у
незміненому
вигляді з
сечею, зазнає
незначного
метаболізму
в організмі
людини (≤2 %
дози
виділяється
із сечею у
формі метаболітів),
не інгібує
метаболізм
інших препаратів
in vitro і не
зв’язується
з білками
плазми крові,
то
малоймовірно,
що
прегабалін
може спричиняти
фармакокінетичну
взаємодію
або бути об’єктом
такої
взаємодії.

Дослідження
in vivo та
популяційний
фармакокінетичний
аналіз.

Таким
чином, у
дослідженнях
in vivo не
спостерігалося
клінічно
значущої фармакокінетичної
взаємодії
між
прегабаліном
і фенітоїном,
карбамазепіном,
вальпроєвою
кислотою,
ламотриджином,
габапентином,
лоразепамом,
оксикодоном
або етанолом.
Популяційний
фармакокінетичний
аналіз продемонстрував,
що
пероральні
протидіабетичні
засоби,
діуретики,
інсулін,
фенобарбітал,
тіагабін і
топірамат не
мають клінічно
значущого
впливу на
кліренс
прегабаліну.

Пероральні
контрацептиви,
норетистерон
та (або)
етинілестрадіол.

Одночасне
застосування
прегабаліну
з пероральними
контрацептивами,
норетистероном
та (або)
етинілестрадіолом
не впливає на
фармакокінетику
рівноважного
стану жодного
з цих
лікарських
засобів.

Лікарські
засоби, що
впливають на
ЦНС.

Прегабалін
може
потенціювати
ефекти етанолу
та
лоразепаму. У
контрольованих
клінічних
дослідженнях
одночасне
багатократне
пероральне
застосування
прегабаліну
з
оксикодоном,
лоразепамом
або етанолом не
призводило
до клінічно
значущого
впливу на
функцію
дихання. Є
наявні дані
про випадки
дихальної
недостатності,
коми та летального
наслідку у
пацієнтів,
які приймали
прегабалін
разом з
опіоїдами та
іншими лікарськими
засобами, що
пригнічують
функцію ЦНС,
зокрема у
пацієнтів,
які
зловживають
такими
речовинами. Прегабалін,
імовірно,
посилює
порушення когнітивних
та основних
моторних
функцій, що
спричинені
оксикодоном.

Взаємодії
у пацієнтів
літнього
віку.

Спеціальних
досліджень
фармакодинамічної
взаємодії з
участю
добровольців
літнього
віку не
проводили.
Дослідження
взаємодії
лікарських
засобів
проводили
лише у дорослих
пацієнтів.

Особливості
застосування.

Пацієнти
з цукровим
діабетом.

Відповідно
до чинної
клінічної
практики, деякі
пацієнти з
цукровим
діабетом,
маса тіла
яких
збільшилася
під час
терапії прегабаліном,
можуть
потребувати
корекції дози
цукрознижувальних
лікарських
засобів.

Реакції
гіперчутливості.

Є наявні
дані про
розвиток
реакцій
гіперчутливості,
включаючи
ангіоневротичний
набряк при
застосуванні
прегабаліну.
При виникненні
таких
симптомів
ангіоневротичного
набряку як
набряк
обличчя,
періоральний
набряк або
набряк
верхніх
дихальних шляхів
застосування
прегабаліну
слід негайно
припинити.

Тяжкі
шкірні
реакції.

У зв’язку
з лікуванням
прегабаліном
рідко
повідомлялося
про тяжкі
шкірні
побічні реакції,
включаючи
синдром
Стівенса-Джонсона
та
токсико-епідермальний
некроліз, які
можуть бути
небезпечними
для життя або
мати
летальний
наслідок.

Під час
призначення
лікарського
засобу пацієнтів
слід
проінформувати
про ознаки та
симптоми та
уважно
стежити за
шкірними реакціями.
У разі появи
ознак та
симптомів, що
вказують на
ці реакції,
слід негайно
відмінити
застосування
прегабаліну
та розглянути
альтернативне
лікування (у
разі необхідності).

Запаморочення,
сонливість,
втрата свідомості,
сплутаність
свідомості
та порушення
психіки.

Застосування
прегабаліну
супроводжувалося
появою
запаморочення
та
сонливості, що
може
збільшити
ризик
виникнення
травматичних
випадків
(падіння) у
пацієнтів
літнього
віку.
Є наявні
дані про
випадки
втрати
свідомості,
сплутаності
свідомості
та порушення
психіки при
застосуванні
прегабаліну.
У зв’язку з цим
пацієнтам
слід
рекомендувати
бути обережними,
поки їм не
стануть
відомі
можливі
ефекти цього
лікарського
засобу. Розлади зору.

Під час
контрольованих
досліджень
нечіткість
зору частіше
спостерігалася
у пацієнтів,
які приймали
прегабалін,
ніж у пацієнтів,
які
отримували
плацебо. У
більшості випадків
це явище
зникало при
продовженні терапії.
У ході
клінічних
досліджень, в
яких
проводили
офтальмологічне
обстеження, частота
випадків
погіршення
гостроти зору
та зміни поля
зору була
вищою у
пацієнтів,
які
застосовували
прегабалін,
порівняно з
пацієнтами з
групи
плацебо;
частота виникнення
змін на
очному дні
була вищою у
пацієнтів із
групи
плацебо (див.
розділ
«Фармакодинаміка»).

Є наявні
дані про
побічні
реакції з
боку органів
зору при
застосуванні
прегабаліну,
включаючи втрату
зору,
нечіткість
зору або інші
зміни
гостроти
зору, багато
з яких були
тимчасовими.
Після
припинення
застосування
прегабаліну
ці симптоми з
боку органів
зору можуть
зникнути або
зменшитися.

Ниркова
недостатність.

Повідомляли
про випадки
розвитку
ниркової
недостатності,
яка іноді
була
оборотною
після
припинення
застосування
прегабаліну.

Відміна
супутніх
протиепілептичних
лікарських
засобів.

Наразі
недостатньо
даних щодо
того, чи можна
відміняти
супутні
протиепілептичні
препарати
після того,
як у
результаті
додавання
прегабаліну
до терапії
буде досягнуто
контролю за
судомами, щоб
перейти на
монотерапію
прегабаліном.

Симптоми
відміни.

У деяких
пацієнтів
після
припинення
короткострокової
або тривалої
терапії
прегабаліном
спостерігалися
симптоми
відміни
препарату.
Повідомляли
про такі
явища: безсоння,
головний
біль, нудота,
тривожність, діарея,
грипоподібний
синдром,
нервозність,
депресія,
біль, судоми,
гіпергідроз, запаморочення, суїцидальні
думки  які
вказують на
фізичну
залежність.
Цю інформацію
слід
повідомити
пацієнту
перед
початком
терапії.

Судоми,
зокрема
епілептичний
статус та великі
судомні
напади,
можуть
виникати під
час терапії
прегабаліном
або невдовзі
після його
відміни.

Дані
щодо відміни
прегабаліну
після тривалого
застосування
вказують на
те, що частота
виникнення
та ступінь
тяжкості
симптомів
відміни
можуть
залежати від
дози. Застійна серцева
недостатність.

Є наявні
дані про
застійну
серцеву
недостатність
у деяких
пацієнтів,
які приймали
прегабалін.
Така реакція
спостерігалася
здебільшого
під час
лікування
прегабаліном
нейропатичного
болю у
пацієнтів
літнього
віку з уже
існуючими
серцево-судинними
порушеннями.
Таким
пацієнтам
прегабалін
слід
застосовувати
з
обережністю.
При припиненні
застосування
прегабаліну
це явище може
зникнути.

Лікування
нейропатичного
болю
центрального
походження
внаслідок
ураження
спинного
мозку.

Під час
лікування
нейропатичного
болю центрального
походження,
спричиненого
ураженням
спинного
мозку,
збільшувалася
частота
побічних
реакцій у
цілому, а
також побічних
реакцій з
боку
центральної
нервової
системи та
особливо
сонливості.
Це може бути
пов’язано з
адитивною
дією
супутніх лікарських
засобів
(наприклад
антиспастичних
лікарських
засобів),
необхідних
для лікування
цього стану.
Цю обставину
слід брати до
уваги,
призначаючи
прегабалін
при такому
стані.

Пригнічення
дихання.

Повідомлялося
про випадки
тяжкої
депресії
дихання у
зв'язку з
застосуванням
прегабаліну.
Пацієнти з
порушенням
функції дихання,
респіраторними
або
неврологічними
захворюваннями,
порушеннями
функції нирок,
супутнім
використанням
депресантів
ЦНС та люди
похилого
віку можуть
мати вищий ризик
виникнення
цієї важкої
побічної реакції.
Цим
пацієнтам
може
знадобитися
коригування
дози.

Суїцидальне
мислення та
поведінка.

Повідомляли
про випадки
суїцидального
мислення та
поведінки у
пацієнтів,
які отримували
терапію
протиепілептичними
препаратами
за деякими
показаннями.
За результатами
метааналізу
даних,
отриманих у
ході
рандомізованих,
плацебо-контрольованих
досліджень
протиепілептичних
препаратів,
також
спостерігалося
невелике
підвищення
ризику появи
суїцидального
мислення та
поведінки.
Механізм
виникнення
цього ризику
невідомий, а
наявні дані
не виключають
можливості
існування
підвищеного
ризику при
застосуванні
прегабаліну. Повідомлялося
про випадки
суїцидального
мислення та
поведінки у
пацієнтів,
які отримували
прегабалін
(див. розділ
«Побічні реакції»).
Епідеміологічне
дослідження
з використанням
дизайну
самостійного
контролю
(порівняння
періодів
лікування з
періодами
без
лікування у
окремого
пацієнта)
продемонструвало
підвищений
ризик нових
проявів
суїцидальної
поведінки та
летальних
випадків
внаслідок
самогубства
у пацієнтів,
які
отримували
прегабалін.

У
зв’язку з цим
необхідно
ретельно
спостерігати
за
пацієнтами
для
виявлення
ознак суїцидального
мислення і
поведінки та
розглянути
доцільність
призначення
відповідного
лікування. У
разі появи
ознак суїцидального
мислення або
поведінки
пацієнти (та
особи, що
доглядають
за ними)
повинні звернутися
по медичну
допомогу. У разі
суїцидального
мислення та
поведінки
слід
розглянути
можливість
скасування
лікування
прегабаліном.

Погіршення
функції
нижніх
відділів
шлунково-кишкового
тракту.

Є наявні
дані щодо
явищ,
пов’язаних з
погіршенням
функції
нижніх
відділів
шлунково-кишкового
тракту (такі
як
непрохідність
кишечнику,
паралітична
непрохідність
кишечнику,
запор), при
застосуванні
прегабаліну
разом з
лікарськими
засобами, що
можуть спричинити
запор,
наприклад
опіоїдними анальгетиками.
При
одночасному
застосуванні
прегабаліну
та опіоїдів
слід вжити заходів
для
профілактики
запорів
(особливо у
жінок та
пацієнтів
літнього
віку).

Одночасне
застосування
з опіоїдами.

Рекомендується
з
обережністю
призначати
прегабалін
одночасно з
опіоїдами
через ризик
депресії ЦНС.
У
контрольному
дослідженні
споживачів
опіоїдів, а
саме у тих
пацієнтів,
які приймали
прегабалін
одночасно з
опіоїдом, був
підвищений
ризик смерті,
пов'язаної з
опіоїдами,
порівняно із
застосуванням
опіоїдів
окремо. Цей
підвищений ризик
спостерігався
при низьких
дозах прегабаліну
(≤ 300 мг, aOR 1,52 [95 % ДІ, 1,04 - 2,22]),
і
спостерігалася
тенденція до
більшого
ризику при
високих дозах
прегабаліну
(> 300 мг, aOR 2,51 [95 % ДІ 1,24 - 5,06]).

Неправильне
застосування,
зловживання
або
залежність.

Повідомляли
про випадки
неправильного
застосування,
зловживання
та
залежності. Слід
з
обережністю
застосовувати
лікарський
засіб
пацієнтам зі
зловживанням
різними
речовинами в
анамнезі;
необхідно
спостерігати
за пацієнтом
для
виявлення
симптомів
неправильного
застосування,
зловживання
або
залежності
від
прегабаліну
(повідомляли
про випадки
розвитку
звикання, перевищення
призначеної
дози;
поведінки, спрямованої
на отримання
лікарського
засобу).

Енцефалопатія.

Повідомляли
про випадки
енцефалопатії,
що виникали
переважно у
пацієнтів із
супутніми
захворюваннями,
що можуть
спровокувати
енцефалопатію.

Допоміжні
речовини.

Лікарський
засіб
Прегаліка
містить маніт,
який може
чинити м’яку
проносну дію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку/засоби
контрацепції
для жінок і
чоловіків.

Оскільки
потенційний
ризик для
людини невідомий,
жінкам
репродуктивного
віку необхідно
використовувати
ефективні
засоби
контрацепції.

Вагітність.

Належні
дані щодо
застосування
прегабаліну
вагітними
жінками
відсутні.

У ході
досліджень
на тваринах
була продемонстрована
репродуктивна
токсичність.
Потенційний
ризик для
людини
невідомий.

Лікарський
засіб не слід
застосовувати
у період
вагітності
без
нагальної
потреби (коли
користь для
матері явно
перевищує можливий
ризик для
плода).

Годування
груддю.

Прегабалін
екскретується
у грудне
молоко. Вплив
прегабаліну
на
новонароджених/немовлят
невідомий.
Необхідно
прийняти рішення
про
припинення
грудного
вигодовування
або
припинення
терапії
прегабаліном
з
урахуванням
користі від
грудного
годування
дитини та
користі
терапії для
жінки.

Фертильність.

Клінічні
дані щодо
впливу
прегабаліну
на фертильність
жінок
відсутні. Під
час клінічного
дослідження
впливу
прегабаліну
на
рухливість
сперматозоїдів
здорові добровольці
чоловічої
статі
застосовували
прегабалін у
дозі 600 мг/добу.
Після
застосування
лікарського
засобу
протягом 3
місяців
жодного
впливу на
рухливість
сперматозоїдів
не виявлено.

У ході
дослідження
фертильності
у самиць щурів
спостерігався
небажаний
вплив на репродуктивну
функцію. У
ході
дослідження фертильності
у самців
щурів
спостерігався
небажаний
вплив на
репродуктивну
функцію та
розвиток.
Клінічна
значущість
цих результатів
невідома.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Лікарський
засіб
Прегаліка
може незначною
або помірною
мірою
впливати на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з
іншими
механізмами.
Прегаліка може
спричиняти
запаморочення
і сонливість
і таким чином
впливати на
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати з
іншими
механізмами.
У зв’язку з
цим пацієнтам
слід
рекомендувати
утримуватися
від
керування
транспортними
засобами, від
роботи зі
складною
технікою та
від іншої потенційно
небезпечної
діяльності,
поки не стане
відомо, чи
впливає цей
лікарський
засіб на їхню
здатність до
такої
діяльності.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб
Прегаліка
приймати незалежно
від прийому
їжі.
Лікарський
засіб призначений
винятково
для
перорального
застосування.

Дози.

Діапазон
доз
лікарського
засобу може
змінюватися
у межах 150–600 мг
на добу.
Добову дозу розподіляти
на 2 або 3
прийоми.

Нейропатичний
біль.

Терапію
прегабаліном
можна
розпочати з дози
150 мг на добу,
розподіленої
на 2 або
3 прийоми.
Залежно від
індивідуальної
відповіді та
переносимості
лікарського
засобу пацієнтом
дозу можна
збільшити до
300 мг на добу через
3–7
днів, а за
необхідності
- до
максимальної
дози 600 мг на
добу ще після
7 днів.

Епілепсія.

Терапію
прегабаліном
можна
розпочати з дози
150 мг на добу,
розподіленої
на 2 або
3 прийоми.
Залежно від
індивідуальної
відповіді та
переносимості
лікарського
засобу пацієнтом
дозу можна
збільшити до
300 мг на добу після
першого
тижня
лікування.
Ще через один
тиждень дозу
можна
збільшити до
максимальної
– 600 мг на добу.

Генералізований
тривожний
розлад.

Доза, яку
розподіляють
на 2 або 3
прийоми, може
змінюватися
у межах 150–600 мг
на добу.
Періодично
слід
переглядати
необхідність
продовження
терапії.

Терапію
прегабаліном
можна
розпочати з дози
150 мг на добу.
Залежно від
індивідуальної
відповіді та
переносимості
лікарського
засобу
пацієнтом
дозу можна
збільшити до
300 мг на добу
після
першого
тижня
лікування.
Після ще
одного тижня
прийому дозу
можна збільшити
до 450 мг на добу.
Ще через один
тиждень дозу
можна
збільшити до
максимальної
– 600 мг на добу.

Фіброміалгія.

Рекомендована
доза для
лікування
фіброміалгії
становить
від 300 до 450 мг на
добу. Лікування
слід
розпочинати
із
застосування
дози 75 мг
двічі на добу
(150 мг на добу).
Залежно від ефективності
та
переносимості,
дозу можна збільшувати
до 150 мг двічі
на добу (300 мг на
добу)
протягом
одного тижня.
Для
пацієнтів,
для яких
застосування
дози 300 мг на
добу є недостатньо
ефективним,
можна
збільшити
дозу до 225 мг
двічі на добу
(450 мг на добу).
Хоча існує дослідження
застосування
дози 600 мг на
добу, доказів
того, що
застосування
цієї дози
буде мати додаткову
перевагу,
немає; також
така доза мала
гіршу
переносимість.
Беручи до
уваги дозозалежні
побічні
реакції,
застосування
доз вище 450 мг
на добу не
рекомендується.
Оскільки
Прегаліка
виводиться
головним
чином
нирками, слід
коригувати
дозу
лікарського
засобу
пацієнтам із
порушенням
функції
нирок.

Відміна
прегабаліну.

Відповідно
до діючої
клінічної
практики, припиняти
терапію
прегабаліном
рекомендується
поступово,
протягом
щонайменше одного
тижня,
незалежно
від показань
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).

Порушення
функції
нирок.

Прегабалін
виводиться з
системного
кровотоку в
незміненому
вигляді,
переважно нирками.
Оскільки
кліренс
прегабаліну
прямо
пропорційний
до кліренсу
креатиніну
(див. розділ
«Фармакокінетика»),
зменшувати дозу
пацієнтам з
порушенням
функції
нирок слід
індивідуально,
як зазначено
в таблиці нижче,
відповідно
до кліренсу
креатиніну (CLcr),
який
визначають
за формулою:

CLcr (мл/хв) =[

1,23 × (140 –
вік (роки) ×
маса тіла (кг))

] (× 0,85
для жінок)

рівень
креатиніну
у плазмі
крові
(ммоль/л)

Прегабалін
ефективно
видаляється
з плазми
крові за
допомогою
гемодіалізу
(50 % лікарського
засобу
протягом 4
годин). Для
пацієнтів на
гемодіалізі
добову дозу
прегабаліну
слід
коригувати
відповідно
до функції нирок.
Крім добової
дози, одразу
після кожної
4-годинної
процедури
гемодіалізу
необхідно
застосовувати
додаткову
дозу лікарського
засобу (див.
таблицю).

Корекція
дози
прегабаліну
відповідно
до функції
нирок.

Кліренс
креатиніну (CLcr)
(мл/хв)

Загальна
добова доза
прегабаліну*

Режим
дозування

Початкова
доза (мг/добу)

Максимальна
доза (мг/добу)

≥ 60

150

600

Двічі
або тричі на
добу

≥ 30 – < 60

75

300

Двічі
або тричі на
добу

≥ 15 – < 30

25–50

150

Раз або
двічі на
добу

< 15

25

75

Раз на
добу

Додаткова
доза після
гемодіалізу
(мг)

25

100

Однократна
доза+

*
Загальну
добову дозу
(мг/добу) слід
розподілити
на декілька
прийомів
відповідно
до режиму
дозування,
щоб отримати
дозу для однократного
прийому
(мг/дозу).

+
Додаткова
доза – це
додаткова
однократна доза.

Печінкова
недостатність.

Для
пацієнтів з
порушенням
функції
печінки
необхідності
в корекції
дози немає
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

Пацієнти
літнього
віку.

Для
пацієнтів
літнього
віку через
погіршення
функції
нирок може
бути
потрібне зменшення
дози
прегабаліну
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

Безпека
та
ефективність
прегабаліну
при його
застосуванні
дітям (віком
до 18 років) не
встановлені.
Доступна на
цей час
інформація
наведена в
розділі
«Побічні
реакції», а
також у
розділах
«Фармакодинаміка»
і «Фармакокінетика»,
однак,
спираючись
на них, неможливо
надати
жодних
рекомендацій
щодо
дозування
цій
категорії
пацієнтів.

Передозування.

Симптоми. На даний час
найчастішими
побічними
реакціями
при
передозуванні
прегабаліну
були
сонливість,
сплутаність
свідомості,
збудження та
неспокій.
Також
надходили
повідомлення
про судоми.
Рідко
повідомляли
про випадки
коми.

Лікування. Лікування
передозування
прегабаліну
полягає у
загальних
підтримувальних
заходах та за
потреби може
включати
гемодіаліз (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози», таблиця).

Побічні
реакції.

У
клінічній
програмі
дослідження
прегабаліну
його
отримали
понад 8900
пацієнтів, з
них 5600 -
учасники
подвійно
сліпих
плацебо-контрольованих
досліджень.
Найчастішими
зареєстрованими
побічними
реакціями
були запаморочення
та
сонливість.
Побічні реакції
зазвичай
були легкого
або
помірного ступеня.
В усіх
контрольованих
дослідженнях
показник
відміни
лікарського
засобу через
побічні
реакції
становив 12 %
серед пацієнтів,
які приймали
прегабалін,
та 5 % серед
пацієнтів,
які
отримували
плацебо.
Найчастішими
побічними
реакціями, що
призводили
до припинення
застосування
препарату
дослідження, у
групі
прегабаліну
були
запаморочення
та
сонливість.

Нижче
наведені всі
побічні
реакції, що
виникали
частіше, ніж
при
застосуванні
плацебо, та
більше ніж у
одного
пацієнта; ці
побічні
реакції
перелічені
за системами
органів та за
частотою:
дуже часто
(≥ 1/10); часто (від
≥ 1/100 до < 1/10);
нечасто (від
≥ 1/1000 до < 1/100);
рідко (від ≥ 1/10000
до < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000);
частота
невідома (не
може бути
оцінена на
основі
наявних
даних). У
кожній групі
за частотою
виникнення
побічні
ефекти
представлено
у порядку
зниження
ступеня їх
проявів.

Зазначені
побічні
реакції
також можуть
бути
пов’язані з
перебігом
основного
захворювання
та (або)
супутнім
застосуванням
інших
лікарських
засобів.

Під час
лікування
нейропатичного
болю центрального
походження,
спричиненого
ураженням
спинного
мозку,
збільшувалася
частота
побічних
реакцій у
цілому,
частота побічних
реакцій з
боку ЦНС та
особливо
сонливість
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Додаткові
побічні
реакції, про
які повідомляли
у період
постмаркетингового
нагляду,
наведені
нижче і
позначені
курсивом.

Інфекції та
інвазії.

Часто:
назофарингіт.

З боку
крові та
лімфатичної
системи.

Нечасто:
нейтропенія.

З боку
імунної
системи.

Нечасто:
гіперчутливість.

Рідко:
ангіоневротичний
набряк,
алергічні
реакції,
анафілактоїдні
реакції.

Порушення
обміну
речовин,
метаболізму.

Часто:
підвищення
апетиту.

Нечасто:
втрата
апетиту,
гіпоглікемія.

З боку
психіки.

Часто:
ейфоричний
настрій,
сплутаність
свідомості,
дратівливість,
дезорієнтація,
безсоння,
зниження
лібідо.

Нечасто:
галюцинації,
панічні
атаки, неспокій,
збудження,
депресія,
пригнічений
настрій,
піднесений
настрій,
агресія,
зміни настрою,
деперсоналізація,
утруднений
добір слів,
патологічні
сновидіння,
посилення лібідо,
аноргазмія,
апатія.

Рідко:
розгальмовування,
паркінсонізм,
суїцидальна
поведінка,
суїцидальне
мислення.

З боку
нервової
системи.

Дуже
часто:
запаморочення,
сонливість,
головний
біль.

Часто:
атаксія,
порушення
координації,
тремор,
дизартрія,
амнезія,
погіршення
пам’яті,
порушення
уваги,
парестезія,
гіпестезія, седативний
ефект,
порушення
рівноваги, летаргія.
Нечасто:
синкопе,
ступор,
міоклонія,
втрата
свідомості,
психомоторна
гіперактивність,
дискінезія,
постуральне
запаморочення,
інтенційний
тремор,
ністагм, порушення
когнітивних
функцій,
порушення
психіки,
розлади
мовлення,
гіпорефлексія,
гіперестезія,
відчуття
печіння,
агевзія, загальне
нездужання,
апатія,
навколоротова
парестезія,
міоклонус.

Рідко:
судоми,
паросмія,
гіпокінезія,
дисфагія,
гіпалгезія,
залежність,
мозочковий
синдром,
синдром
зубчастого
колеса, кома,
делірій,
енцефалопатія,
екстрапірамідний
синдром,
синдром
Гієна-Барре,
внутрішньочерепна
гіпертензія,
маніакальні
реакції, параноїдні
реакції,
розлади сну.

З боку
органів зору.

Часто:
нечіткість
зору,
диплопія,
кон’юнктивіт.

Нечасто:
втрата
периферичного
зору, порушення
зору, набряк
очей, дефекти
поля зору, зниження
гостроти
зору, біль в
очах, астенопія,
фотопсія,
сухість в
очах,
підвищене
сльозовиділення,
подразнення
очей,
блефарит, порушення
акомодації,
крововилив в
око, світлобоязнь,
набряк
сітківки.

Рідко:
втрата зору,
кератит,
осцилопсія,
зміна
зорового
сприйняття
глибини,
мідріаз, страбізм,
яскравість
зору,
анізокорія,
виразки
рогівки,
екзофтальм,
параліч
очного м’яза,
ірит,
кератокон’юнктивіт,
міоз, нічна сліпота,
офтальмоплегія,
атрофія
зорового нерва,
набряк диска
зорового
нерва, птоз,
увеїт.

З боку
органів
слуху та
рівноваги.

Часто:
вертиго.

Нечасто:
гіперакузія.

З боку
серця.

Нечасто:
тахікардія,
атріовентрикулярна
блокада
першого
ступеня,
синусова
брадикардія,
застійна
серцева
недостатність.

Рідко:
подовження
інтервалу QT,
синусова тахікардія,
синусова
аритмія.

З боку
судин.

Нечасто:
артеріальна
гіпотензія,
артеріальна
гіпертензія,
припливи,
гіперемія,
відчуття
холоду в
кінцівках.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння.

Часто:
фаринголарингеальний
біль.

Нечасто:
задишка,
носова
кровотеча,
кашель, закладеність
носа, риніт,
хропіння,
сухість
слизової
оболонки
носа.

Рідко:
набряк
легень,
стиснення в
горлі, ларингоспазм,
апное,
ателектаз,
бронхіоліт,
гикавка,
фіброз
легенів,
позіхання.

З боку
шлунково-кишкового
тракту.

Часто:
блювання,
нудота,
запор,
діарея, метеоризм,
здуття
живота,
сухість у
роті, гастроентерит.

Нечасто:
гастроезофагеальна
рефлюксна хвороба,
гіперсекреція
слини,
гіпестезія ротової
порожнини,
холецистит,
холелітіаз, коліт,
шлунково-кишкова
кровотеча,
мелена, набряк
язика,
ректальна
кровотеча.

Рідко:
асцит,
панкреатит,
набряк язика,
дисфагія, афтозний
стоматит,
виразка
стравоходу,
періодонтальний
абсцес.

Гепатобіліарні
порушення.

Нечасто:
підвищений
рівень
печінкових
ферментів*.

Рідко:
жовтяниця.

Дуже
рідко:
печінкова
недостатність,
гепатит.

З боку
шкіри та
підшкірної
тканини.

Часто:
пролежні.

Нечасто:
папульозне
висипання,
кропив’янка,
гіпергідроз,
свербіж,
алопеція,
сухість шкіри,
екзема,
гірсутизм,
виразки
шкіри, везикуло-бульозний
висип.

Рідко:
синдром
Стівенса-Джонсона,
холодний піт,
ексфоліативний
дерматит,
ліхеноїдний
дерматит,
меланоз,
розлади з
боку нігтів,
петехіальний
висип,
пурпура,
пустулярний висип,
атрофія
шкіри, некроз
шкіри, шкірні
та підшкірні
вузлики, токсико-епідермальний
некроліз.

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини.

Часто:
м’язові
судоми,
артралгія,
біль у спині,
біль у
кінцівках,
спазми
м’язів шиї.

Нечасто:
набряк
суглобів,
міалгія,
посіпування
м’язів, біль
у шиї,
скутість
м’язів.

Рідко:
рабдоміоліз.

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів.

Нечасто:
нетримання
сечі,
дизурія,
альбумінурія,
гематурія,
утворення
каменів у
нирках,
нефрит.

Рідко:
ниркова
недостатність,
олігурія, затримка
сечі, гостра
ниркова
недостатність,
гломерулонефрит,
пієлонефрит.

Порушення
статевої
системи та
молочних залоз.

Часто:
еректильна
дисфункція,
імпотенція.

Нечасто:
статева
дисфункція,
затримка еякуляції,
дисменорея,
біль у
молочних
залозах,
лейкорея,
менорагія,
метрорагія.

Рідко:
аменорея,
виділення з
молочних
залоз,
збільшення
молочних
залоз, гінекомастія,
цервіцит,
баланіт,
епідидиміт.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення.

Часто:
периферичний
набряк,
набряк,
порушення
ходи,
падіння,
відчуття
сп’яніння,
незвичайні
відчуття,
підвищена
втомлюваність.

Нечасто:
генералізований
набряк,
набряк обличчя,
скутість у
грудях, біль,
жар, спрага, озноб,
загальна
слабкість,
нездужання,
абсцес,
запалення
жирової
тканини,
реакції фоточутливості.
Рідко:
гранульома,
умисне заподіяння
шкоди,
заочеревинний
фіброз, шок.

Лабораторні
дослідження.

Часто:
збільшення
маси тіла.

Нечасто:
збільшення
рівня
креатинфосфокінази
в крові,
збільшення
рівня
глюкози в крові,
зменшення
кількості
тромбоцитів,
збільшення
рівня
креатиніну в
крові, зменшення
рівня калію в
крові,
зменшення
маси тіла.

Рідко:
зменшення
рівня
лейкоцитів у
крові.

*
Збільшення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ) та
аспартатамінотрансферази
(АСТ).

У деяких
пацієнтів
після
припинення
короткострокової
або тривалої
терапії
прегабаліном
спостерігалися
симптоми
відміни.
Повідомляли
про такі
реакції:
безсоння, головний
біль, нудота,
тривожність,
діарея, грипоподібний
синдром,
судоми,
нервозність,
депресія,
біль,
гіпергідроз
і запаморочення,
які вказують
на фізичну
залежність.
Цю інформацію
слід
повідомити
пацієнту перед
початком
терапії.

Дані
щодо відміни
прегабаліну
після тривалого
застосування
вказують на
те, що частота
виникнення
та ступінь
тяжкості
симптомів
відміни
можуть бути
дозозалежними.
Діти. Профіль
безпеки
прегабаліну,
встановлений
у ході трьох
досліджень,
проведених з
участю
педіатричних
пацієнтів з
парціальними
судомними
нападами з
вторинною
генералізацією
або без неї
(12-тижневе
дослідження
ефективності
та безпеки у
пацієнтів із
парціальними
судомними
нападами, n=295;
дослідження
фармакокінетики
та
переносимості
препарату, n=65
та відкрите
дослідження
безпеки
тривалістю 1
рік, n=54), був
подібний до
профілю, який
спостерігався
у
дослідженнях
у дорослих
пацієнтів з
епілепсією.
Найбільш
поширеними побічними
явищами, що
спостерігались
у 12-тижневому
дослідженні
терапії
прегабаліном,
були
сонливість,
пірексія,
інфекції верхніх
дихальних
шляхів,
підвищення
апетиту,
збільшення
маси тіла та
назофарингіт
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози», «Фармакодинаміка»
та
«Фармакокінетика»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу є
важливою
процедурою. Це дозволяє
продовжувати
моніторинг
співвідношення
«користь/ризик»
для відповідного
лікарського
засобу.
Медичним
працівникам
необхідно
повідомляти
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
через національну
систему
повідомлень.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці з
метою
захисту від вологи.
Зберігати в
недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 10
капсулі у
блістері; по 2
блістери в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ФАРМАТЕН ІНТЕРНЕШНЛ
СА

Місцезнаходження
виробників
та адреса місця
провадження
їхньої
діяльності.

Індастріал
Парк Сапес Префектура Родопі,
Блок № 5,
Родопі, 69300,
Греція.