ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування лікарського засобу

АРІС

(ARIS)

Склад:

діюча
речовина: meropenem;

1
флакон містить: меропенему тригідрату
еквівалентно меропенему 500 мг  або 1000
мг;

допоміжна речовина: натрію карбонат
безводний.

Лікарська
форма.
Порошок для розчину для інфузій.

Основні фізико-хімічні
властивості: порошок від білого до світло-жовтого кольору.

Фармакотерапевтична група. Протимікробні засоби для системного застосування.
Карбапенеми. Код АТХ  J01D H02.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Меропенем чинить бактерицидну дію шляхом інгібування синтезу стінок
бактеріальних клітин у грампозитивних і грамнегативних бактерій шляхом
зв’язування з білками, що зв’язують пеніцилін (PBP).

Як і для інших бета-лактамних антибактеріальних засобів, показники часу,
при яких концентрації меропенему перевищували мінімальні інгібуючі концентрації
(МІС) (Т>МІС), вказували на високий ступінь кореляції з ефективністю. Є
дані, що на доклінічному етапі меропенем продемонстрував активність при
концентраціях у плазмі крові, що перевищували МІС для інфікуючих мікроорганізмів
приблизно на 40 % від інтервалу дозування. Це цільове значення не було
встановлено клінічно.

Бактеріальна резистентність до меропенему може виникнути у результаті:
зниження проникності зовнішньої мембрани грамнегативних бактерій (у зв’язку зі
зниженням продукування поринів), зниження спорідненості з цільовими PBP, підвищення експресії компонентів ефлюксного насоса та продукування
бета-лактамаз, які можуть гідролізувати карбапенеми.

Були зареєстровані
випадки інфекційних захворювань, спричинених бактеріями, стійкими до
карбапенемів.

Перехресна
резистентність між меропенемом і лікарськими засобами, що належать до класів
хінолонів, аміноглікозидів, макролідів та тетрациклінів, з урахуванням цільових
мікроорганізмів відсутня. Однак бактерії можуть проявляти резистентність до
більш ніж одного класу антибактеріальних препаратів у разі, коли залучений до
дії механізм включає непроникність мембрани клітин або присутність ефлюксного
(-их) насоса (-ів).

Граничні значення
МІС, що були визначені у ході клінічних досліджень Європейським комітетом з
визначення чутливості до протимікробних препаратів (EUCAST), наведені нижче.

Таблиця 1

Мікроорганізм

Чутливий (S), (мг/л)

Резистентний (R), (мг/л)

Enterobacteriaceae

≤ 2

> 8

Pseudomonas

≤ 2

> 8

Acinetobacter

≤ 2

> 8

Streptococcus, групи А, В, C,
G

≤ 2

> 2

Streptococcus
pneumoniae1

≤ 2

> 2

Інші стрептококи

2

2

Enterococcus

–

–

Staphylococcus2

примітка 3

примітка 3

Haemophilus influenzae1 та Моraxella catarrhalis

≤ 2

> 2

Neisseria
meningitidis2,4

≤ 0,25

> 0,25

Грампозитивні анаероби

≤ 2

> 8

Грамнегативні анаероби

≤ 2

> 8

Граничні значення, не пов’язані з видами мікроорганізмів5

≤ 2

> 8

1Граничні значення
меропенему для Streptococcus
pneumoniae та Haemophilus influenzae при менінгіті становлять 0,25/л мг/л.

2Штами мікроорганізмів
зі значеннями МІС, вищими за граничні значення S/I, є дуже рідкісними або про
них на даний час не повідомлялося. Аналізи щодо ідентифікації та протимікробної
чутливості відносно будь-якого такого ізоляту необхідно повторити, і, якщо
результат підтверджується, ізолят направляється до референсної лабораторії. До
того часу, поки є дані про клінічну відповідь для верифікованих ізолятів з МІС,
вищими за поточні граничні значення резистентності, ізоляти мають реєструватися
як стійкі.

3Чутливість стафілококів
до меропенему прогнозується, виходячи із даних чутливості до метициліну.

4Граничні значення
меропенему для Neisseria meningitidis
стосуються тільки менінгіту.

5Граничні значення, не пов’язані з видами мікроорганізмів, були
визначені в основному виходячи з даних ФК/ФД і не залежать від розподілу МІС
окремих видів. Вони призначені для використання відносно видів, не зазначених у
таблиці та виносках.

Проведення аналізу щодо визначення чутливості не рекомендується,
оскільки вид є поганою мішенню для проведення лікування лікарським засобом.

Поширеність набутої резистентності може змінюватися географічно та у
часі для окремих видів, тому бажано спиратися на місцеву інформацію стосовно
резистентності мікроорганізмів, особливо при лікуванні тяжких інфекцій. У разі
необхідності, коли рівень поширеності резистентності мікроорганізмів на
місцевому рівні є таким, що користь від застосування лікарського засобу,
принаймні відносно деяких видів інфекцій, викликає сумніви, слід звернутися за
консультацією до експерта.

Нижче зазначаються патогенні мікроорганізми з огляду на клінічний
досвід і терапевтичні протоколи лікування захворювань.

Зазвичай чутливі види

Грампозитивні аероби: Enterococcus faecalis6; Staphylococcus aureus (метицилінчутливий)7; Staphylococcus
species
(метицилінчутливий), у тому числі Staphylococcus
epidermidis, Streptococcus agalactiae (група В); група Streptococcus milleri (S. anginosus, S. constellatus та         S. intermedius), Streptococcus pneumoniae, Streptococcus pyogenes (група А).

Грамнегативні аероби: Citrobacter freudii, Citrobacter koseri, Enterobacter aerogenes, Enterobacter cloacae, Escherichia coli, Haemophilus influenzae, Klebsiella oxytoca, Klebsiella pneumoniae, Morganella morganii, Neisseria meningitides, Proteus mirabilis, Proteus vulgaris, Serratia
marcescens.

Грампозитивні
анаероби: Clostridium perfringens, Peptoniphilus asaccharolyticus,
Peptostreptococcus species (у тому числі P. micros, P. anaerobius, P. magnus).

Грамнегативні анаероби: Bacteroides caccae; група Bacteroides fragilis, Prevotella bivia, Prevotella
disiens.

Види, для яких набута
резистентність може бути проблемою

Грампозитивні аероби:
Enterococcus faecium6,8.

Грамнегативні аероби:
Acinetobacter species, Burkholderia cepacia, Pseudomonas
aeruginosa.

За своєю природою
резистентні мікроорганізми

Грамнегативні аероби:
Stenotrophomonas maltophilia, Legionella species.

Інші мікроорганізми: Chlamydophila pneumoniae, Chlamydophila psittaci, Coxiella burnetii, Mycoplasma pneumoniae.

6Види, які виявили
природну проміжну чутливість.

7Усі
метицилінрезистентні стафілококи є резистентними до меропенему.

8Показник
резистентності > 50 % в одній або кількох країнах ЄС.

Фармакокінетика.

У  здорових
добровольців  середній  період
напіввиведення  з  плазми
крові становить приблизно 1 годину; середній об’єм розподілу становить
приблизно 0,25 л/кг (11-27 л);
середній кліренс становить 287 мл/хв при застосуванні препарату у дозі 250 мг
зі зниженням кліренсу до 205 мл/хв при застосуванні препарату у дозі 2 г. При застосуванні препарату
у дозах 500, 1000 і 2000 мг у вигляді інфузії протягом 30 хвилин середні
значення Cmax відповідно становлять приблизно 23, 49 і 115 мкг/мл;
відповідні значення AUC становлять 39,3, 62,3 і 153 мкг×год/мл. Після
проведення інфузії протягом 5 хвилин значення Cmax становлять 52 і
112 мкг/мл при введенні препарату у дозах 500 і 1000 мг відповідно. При
введенні кількох доз препарату кожні 8 годин пацієнтам з нормальною функцією
нирок накопичення меропенему не спостерігається.

Є дані, що при
введенні меропенему у дозі 1000 мг кожні 8 годин пацієнтам після проведення
хірургічної операції з приводу інтраабдомінальних інфекцій були виявлені
значення показників Cmax і періоду напіввиведення, які відповідають
показникам здорових людей, але більший об'єм розподілу (27 л).

Розподіл. Середнє  значення зв’язування меропенему з білками
плазми крові становить приблизно 2 % і не залежить від концентрації препарату.
Після швидкого введення препарату (5 хвилин або менше)   фармакокінетика   є
біекспоненціальною,   але   це
є   значно  менше  вираженим після 30-хвилинної
інфузії. Меропенем добре проникає у деякі рідини та тканини організму,
включаючи легені, бронхіальний секрет, жовч, спинномозкову рідину, тканини
статевих органів жінки, шкіру, фасції, м’язи і перитонеальні ексудати.

Метаболізм. Меропенем
метаболізується шляхом гідролізу бета-лактамного кільця, утворюючи
мікробіологічно неактивний метаболіт. В умовах in vitro меропенем демонструє знижену сприйнятливість до гідролізу
під дією дегідропептидази-І (ДГП-І) людини порівняно з іміпенемом, і потреби в
одночасному застосуванні інгібітора ДГП-І немає.

Виведення. Меропенем, у першу
чергу, виводиться у незміненому вигляді нирками; близько     70 % (50-75 %) дози препарату виводиться у
незміненому вигляді протягом 12 годин. Ще 28 % виділяється у вигляді
мікробіологічно неактивного метаболіту. Виведення з калом являє собою лише
близько 2 % дози. Виміряний нирковий кліренс та ефект пробенециду показують, що
меропенем піддається як фільтрації, так і канальцевій секреції.

Ниркова недостатність. Порушення функції
нирок зумовлює появу високих показників AUC у плазмі крові і триваліший період
напіввиведення для меропенему. Характерне збільшення показників AUC у 2,4 раза
у пацієнтів з помірним порушенням функції нирок (кліренс креатиніну (КК)  33-74
мл/хв),  у  5 разів – у пацієнтів з тяжким порушенням
функції нирок (КК 4-23 мл/хв) і в 10 разів – у пацієнтів, які перебувають на
гемодіалізі (КК <2 мл/хв), порівняно зі здоровими добровольцями (КК >80
мл/хв). Показники AUC мікробіологічно неактивного метаболіту з відкритим
кільцем також значно вищі у пацієнтів з порушенням функції нирок. Корекція дози
препарату рекомендується пацієнтам з помірним та тяжким порушенням функції
нирок.

Меропенем виводиться
шляхом гемодіалізу з кліренсом, що був під час проведення гемодіалізу приблизно
в 4 рази вищий, ніж у пацієнтів з анурією.

Печінкова
недостатність. Є дані про відсутність впливу захворювання печінки на фармакокінетику
меропенему після застосування повторних доз препарату.

Діти. Є дані щодо фармакокінетики
у дітей (у т.ч. немовлят) з інфекцією: при застосуванні препарату у дозах 10,
20 і 40 мг/кг значення Cmax наближаються до значень Cmax
у дорослих після застосування препарату у дозах 500, 1000 і 2000 мг відповідно.
Середні значення кліренсу меропенему становлять 5,8 мл/хв/кг (6-12 років), 6,2
мл/хв/кг (2-5 років), 5,3 мл/хв/кг                       (6-23 місяці) і 4,3
мл/хв/кг (2-5 місяців). Приблизно 60 % дози виводиться з сечею протягом 12
годин у вигляді меропенему та ще 12 % – у вигляді метаболіту. Концентрації
меропенему у спинномозковій рідині у дітей з менінгітом становлять приблизно 20
% одночасно виявлених рівнів препарату у плазмі крові, хоча існує значна
міжіндивідуальна варіабельність показників.

Пацієнти літнього
віку. Дані фармакокінетики у здорових добровольців літнього віку                 (65-80 років)
свідчать про зниження кліренсу плазми крові, що корелює зі зниженням кліренсу
креатиніну, пов'язаним з віком, а також про незначне зниження нениркового
кліренсу. Корекція дози препарату не потрібна пацієнтам літнього віку, за
винятком випадків помірного і тяжкого порушення функції нирок.

Клінічні характеристики.

Показання.

Показаний для лікування таких інфекцій у дорослих
і дітей віком від 3 місяців:

– пневмонії, у тому
числі негоспітальної та госпітальної пневмонії;

– бронхолегеневих інфекцій при муковісцидозі;

– ускладнених інфекцій сечовивідних шляхів;

– ускладнених інтраабдомінальних інфекцій;

– інфекцій під час пологів і післяпологових інфекцій;

– ускладнених інфекцій шкіри і м’яких тканин;

– гострого
бактеріального менінгіту.

Можна застосовувати для лікування пацієнтів з
нейтропенією і пропасницею при підозрі на бактеріальну інфекцію.

Слід розглянути питання про надання офіційної
рекомендації щодо відповідного застосування антибактеріальних препаратів.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до діючої речовини та/або до
будь-якої з допоміжних речовин препарату.

Підвищена чутливість до будь-якого іншого
антибактеріального засобу групи карбапенемів.

Тяжка підвищена чутливість (наприклад,
анафілактичні реакції, тяжкі реакції з боку шкіри) до будь-якого іншого типу
бета-лактамного антибактеріального засобу (наприклад, пеніцилінів або
цефалоспоринів).

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Пробенецид конкурує з
меропенемом щодо активного канальцевого виведення і, таким чином, пригнічує
ниркову секрецію меропенему, що призводить до збільшення періоду напіввиведення
та підвищення концентрації меропенему у плазмі крові. Слід проявляти
обережність у разі одночасного застосування пробенециду з меропенемом.

Потенційний вплив
меропенему на зв’язування з білками інших препаратів або метаболізм не
вивчався. Проте зв’язування з білками настільки незначне, що взаємодії з іншими
сполуками з урахуванням цього механізму можна не очікувати.

При одночасному
застосуванні з карбапенемами було зареєстровано зниження рівнів вальпроєвої
кислоти в крові, у результаті чого зниження рівнів вальпроєвої кислоти
приблизно за два дні становило 60-100 %. Через швидкий початок дії та ступінь зниження
одночасне застосування вальпроєвої кислоти і карбапенемів вважається таким, що
не піддається коригуванню, тому слід уникати такої взаємодії.

Одночасне
застосування антибіотиків з варфарином може збільшити його антикоагулянтний
ефект. Було зареєстровано багато повідомлень про збільшення антикоагулянтного
ефекту перорально застосовуваних антикоагулянтних препаратів, у тому числі
варфарину, у пацієнтів, які одночасно отримують антибактеріальні препарати.
Ризик може змінюватися залежно від основних інфекцій, віку і загального стану
пацієнта. Таким чином, внесок антибактеріальних препаратів у підвищення рівнів
МНВ (міжнародного нормалізованого відношення) оцінити важко. Рекомендується
проводити частий контроль рівнів МНВ під час і незабаром після одночасного
застосування антибіотиків з пероральним антикоагулянтом.

Особливості  застосування.

При виборі меропенему як засобу лікування слід
брати до уваги доцільність застосування антибактеріального засобу групи
карбапенемів, враховуючи такі фактори як тяжкість інфекції, поширеність
резистентності до інших відповідних антибактеріальних засобів, а також ризик
вибору препарату щодо бактерій, стійких до карбапенемів.

Були зареєстровані, як і при застосуванні інших β-лактамних
антибіотиків, серйозні, а іноді з летальними наслідками реакції підвищеної
чутливості.

Пацієнти, у яких в анамнезі зареєстровані випадки
підвищеної чутливості до карбапенемів, пеніцилінів або інших бета-лактамних
антибіотиків, можуть також мати підвищену чутливість до меропенему. Перед
початком терапії меропенемом слід провести ретельне опитування щодо попередніх
реакцій підвищеної чутливості до β-лактамних антибіотиків.

При виникненні тяжкої алергічної реакції
застосування препарату слід припинити та вдатися до відповідних заходів.

При застосуванні практично всіх антибактеріальних
препаратів, у тому числі меропенему, були зареєстровані випадки коліту,
пов’язаного із застосуванням антибіотиків, і випадки псевдомембранозного
коліту, ступінь тяжкості яких може варіювати від легкого до такого, що
становить загрозу життю. Тому важливо прийняти до уваги можливість такого
діагнозу у пацієнтів, у яких під час або після застосування меропенему виникла
діарея. Слід розглянути питання про припинення лікування меропенемом та
застосування специфічного лікування, направленого проти Clostridium difficile. Не слід призначати лікарські засоби, які
пригнічують перистальтику кишечнику.

Під час лікування карбапенемами, у тому числі
меропенемом, рідко повідомлялося про напади.

У зв’язку з ризиком розвитку печінкової
токсичності (порушення функції печінки з холестазом і цитолізом) під час
лікування меропенемом слід ретельно контролювати печінкові функції.

Застосування препарату пацієнтам із захворюваннями
печінки: під час лікування меропенемом у пацієнтів з уже існуючими
захворюваннями печінки слід ретельно контролювати печінкові функції.
Коригування дози препарату не потрібне.

Лікування меропенемом може спричинити розвиток
позитивного прямого або непрямого тесту Кумбса.

Одночасне застосування меропенему і вальпроєвої
кислоти/вальпроату натрію не рекомендується.

Меропенем містить близько 2,0 мЕкв або 4,0 мЕкв
натрію на 500 мг або 1 г
дози препарату відповідно, що необхідно враховувати при призначенні препарату
пацієнтам, які перебувають на дієті з контрольованим вмістом натрію.

Застосування у період вагітності  або
годування груддю.

Дані щодо застосування меропенему вагітним жінкам
відсутні або їх кількість обмежена.

Дослідження на тваринах не виявили прямих або
опосередкованих ефектів репродуктивної токсичності. У якості запобіжного заходу
бажано уникати застосування меропенему під час вагітності.

Невідомо, чи проникає меропенем у грудне молоко
людини. Меропенем виявляється у дуже низьких концентраціях у грудному молоці
тварин. Враховуючи користь терапії для жінок, необхідно прийняти рішення стосовно
того, чи припинити грудне годування або припинити лікування меропенемом.

Здатність впливати на
швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Дослідження впливу препарату на здатність
керувати транспортними засобами та працювати з механізмами не проводили.

Спосіб застосування та дози.

Наведені нижче таблиці містять загальні
рекомендації щодо дозування лікарського засобу.

Доза меропенему і тривалість лікування залежить
від виду збудника хвороби, тяжкості захворювання та індивідуальної чутливості
пацієнта.

Меропенем при застосуванні у дозі до 2 г тричі на добу у дорослих та
дітей з масою тіла більше 50
кг та у дозі до 40 мг/кг тричі на добу у дітей може
особливо підходити для лікування деяких видів інфекцій, таких як госпітальні
інфекції, спричинені Pseudomonas
aeruginosa або Acinetobacter spp.

Таблиця 2

Рекомендовані дози для
дорослих та дітей з масою тіла більше 50 кг

Інфекція

Одноразова доза для введення кожні 8 годин

Пневмонія, у тому числі негоспітальна, та
госпітальна пневмонія

500 мг або 1 г

Бронхолегеневі інфекції при муковісцидозі

2 г

Ускладнені інфекції сечовивідних шляхів

500 мг або 1 г

Ускладнені інтраабдомінальні інфекції

500 мг або 1 г

Інфекції під час пологів і післяпологові
інфекції

500 мг або 1 г

Ускладнені інфекції шкіри і м’яких тканин

500 мг або 1 г

Гострий бактеріальний менінгіт

2 г

Лікування пацієнтів з фібрильною нейтропенією

1 г

Меропенем  зазвичай  слід  застосовувати  у вигляді внутрішньовенної інфузії
тривалістю від

15 до 30 хвилин.

Крім того, дози препарату до 1 г можна вводити у вигляді
внутрішньовенної болюсної ін’єкції протягом приблизно 5 хвилин. Дані з безпеки, що підтверджують введення
дорослим препарату у дозі 2 г
у вигляді внутрішньовенної болюсної ін’єкції, обмежені.

Порушення функції нирок

Таблиця 3

Рекомендовані  дози
препарату  для  дорослих
та  дітей  з
масою  тіла більше 50 кг, якщо кліренс креатиніну
у пацієнтів становить менше 51 мл/хв

Кліренс креатиніну

(мл/хв)

Одноразова доза

(див. Таблицю 1)

Частота

26-50

повна одноразова доза

кожні 12 годин

10-25

половина одноразової дози

кожні 12 годин

<10

половина одноразової дози

кожні 24 години

Дані, що підтверджують застосування вказаних у
Таблиці 2 доз препарату, відкоригованих на одиницю дози 2 г, обмежені.

Меропенем виводиться за допомогою гемодіалізу та
гемофільтрації, тому необхідну дозу препарату слід вводити після завершення
процедури гемодіалізу.

Рекомендацій щодо встановленої дози препарату для
пацієнтів, які отримують перитонеальний діаліз, немає.

Порушення функції печінки

Для пацієнтів з порушенням функції печінки
коригування дози препарату не потрібне.

Дозування для пацієнтів
літнього віку

Для пацієнтів літнього віку з нормальною функцією
нирок або зі значеннями кліренсу креатиніну вище 50 мл/хв коригування дози не
потрібне.

Діти

Таблиця 4

Рекомендовані  дози
препарату  для  дітей
віком  від  3
місяців  до 11 років і з масою
тіла до 50 кг

Інфекція

Одноразова доза

для введення кожні 8 годин

Пневмонія, у тому числі негоспітальна та
госпітальна

10 або 20 мг/кг маси тіла

Бронхолегеневі інфекції при муковісцидозі

40 мг/кг маси тіла

Ускладнені інфекції сечовивідних шляхів

10 або 20 мг/кг маси тіла

Ускладнені інтраабдомінальні інфекції

10 або 20 мг/кг маси тіла

Ускладнені інфекції шкіри і м’яких тканин

10 або 20 мг/кг маси тіла

Гострий бактеріальний менінгіт

40 мг/кг маси тіла

Лікування пацієнтів з фібрильною нейтропенією

20 мг/кг маси тіла

Досвіду застосування препарату дітям з порушенням
функції нирок немає.

Меропенем  зазвичай  слід  застосовувати  у вигляді внутрішньовенної інфузії
тривалістю від

15 до 30 хвилин. Крім того, дози меропенему до 20
мг/кг можуть бути введені у вигляді внутрішньовенної болюсної ін’єкції протягом приблизно 5 хвилин. Дані з
безпеки, що підтверджують введення дітям препарату у дозі 40 мг/кг у вигляді
внутрішньовенної болюсної ін’єкції, обмежені.

Діти з масою тіла більше 50 кг

Слід застосовувати дозу, як для дорослих
пацієнтів.

Проведення внутрішньовенної болюсної ін’єкції

Розчин для болюсної ін’єкції слід готувати шляхом
розчинення лікарського засобу Аріс у воді для ін’єкцій до отримання
концентрації 50 мг/мл.

Хімічна і фізична стабільність приготованого розчину
для болюсної ін’єкції зберігалася протягом 3 годин при кімнатній температурі
(15-25 оС).

З мікробіологічної точки зору лікарський засіб
необхідно використати негайно.

Якщо лікарський засіб одразу ж не використати, за
термін та умови його зберігання після приготування відповідає лікар.

Проведення внутрішньовенної інфузії

Розчин для інфузії слід готувати шляхом розчинення
лікарського засобу Аріс у 0,9 % розчині натрію хлориду для інфузій або у 5 %
розчині глюкози (декстрози) для інфузій до отримання концентрації 1-20 мг/мл.

Хімічна і фізична стабільність приготованого
розчину для інфузії з використанням                         0,9 % розчину натрію
хлориду зберігалася протягом 6 годин при кімнатній температурі              (15-25 оС) або впродовж 24 годин при
температурі 2-8 оС. Приготований розчин, якщо він був охолоджений,
слід використати протягом 2 годин після зберігання у холодильнику. З
мікробіологічної точки зору лікарський засіб необхідно використати негайно.
Якщо лікарський засіб одразу ж не використати, за термін та умови його
зберігання після приготування відповідає лікар.

Приготований з 5 % розчином глюкози (декстрози)
розчин Меропенему слід використати негайно, тобто протягом 1 години після
приготування.

Діти.

Препарат застосовувати дітям
віком від 3 місяців.

Передозування.

Відносне передозування можливе у пацієнтів з
порушенням функції нирок у випадку, якщо дозу препарату не коригувати.
Обмежений досвід постмаркетингового застосування препарату вказує на те, що
якщо після передозування виникають небажані реакції, вони узгоджуються з
профілем зазначених побічних реакцій, і, як правило, легкі за тяжкістю проявів
і минають після відміни препарату або зниження його дози. Слід розглянути
необхідність симптоматичного лікування.

В осіб з нормальною функцією нирок відбувається
швидке виведення препарату нирками.

Гемодіаліз виводить меропенем і його метаболіти з
організму.

Побічні реакції.

Найчастішими небажаними реакціями, пов’язаними із
застосуванням меропенему, були діарея, висип, нудота/блювання та запалення у
місці введення ін’єкції. Найчастішими небажаними, пов’язаними із застосуванням
меропенему явищами з боку лабораторних показників, про які повідомлялося, були
тромбоцитоз та підвищення рівнів печінкових ферментів.

У наведеній нижче таблиці всі побічні реакції
зазначені за класом системи органів і частотою: дуже часто (≥ 1/10);
часто (від ≥ 1/100 до < 1/10); нечасто (від ≥ 1/1000 до <
1/100); рідко                  (від ≥ 1/10000 до < 1/1000); дуже
рідко (< 1/10000); частота невідома (не можна оцінити на основі наявних
даних). У межах кожної групи частот побічні реакції зазначені у порядку
зменшення проявів.

Клас системи органів

Частота

Побічна реакція

Інфекції та інвазії

Нечасто

Оральний та вагінальний кандидоз.

З боку крові
та лімфатичної системи

Часто

Тромбоцитемія.

Нечасто

Еозинофілія, тромбоцитопенія, лейкопенія,
нейтропенія.

Частота невідома

Агранулоцитоз, гемолітична анемія.

З боку
імунної системи

Частота невідома

Ангіоневротичний набряк, анафілактична реакція.

З боку
нервової системи

Часто

Головний біль.

Нечасто

Парестезії.

Рідко

Судоми.

З боку
шлунково-кишкового тракту

Часто

Діарея, блювання, нудота, біль у животі.

Частота невідома

Коліт, асоційований із застосуванням
антибіотиків.

З боку
печінки та жовчовивідних шляхів

Часто

Підвищення рівнів трансаміназ, підвищення рівнів
лужної фосфатази у крові, підвищення рівнів лактатдегідрогенази у крові.

Нечасто

Підвищення рівнів білірубіну в крові.

З боку шкіри
та підшкірної тканини

Часто

Висип, свербіж.

Нечасто

Кропив’янка.

Частота невідома

Токсичний епідермальний некроліз, синдром
Стівенса-Джонсона, мультиформна еритема.

З боку нирок
і сечовивідних шляхів

Нечасто

Підвищення рівнів креатиніну в крові, підвищення
рівнів сечовини в крові.

Загальні
розлади та стани у місці введення препарату

Часто

Запалення, біль.

Нечасто

Тромбофлебіт.

Частота невідома

Біль у місці ін’єкції.

Термін придатності. 2 роки.

Умови зберігання.

Зберігати при температурі не вище 25 °С у недоступному для дітей місці. Після розведення не заморожувати.

Несумісність.

Не слід змішувати або додавати до інших лікарських
засобів.

Порошок, який буде використовуватися для болюсних
внутрішньовенних ін’єкцій, слід відновлювати у стерильній воді для ін'єкцій.

Порошок  у  флаконах  для  внутрішньовенних  інфузій  можна  безпосередньо  відновити у

0,9 % розчині натрію хлориду або 5 % розчині
глюкози для проведення інфузій.

Упаковка.

Флакон 30 мл із прозорого
скла, зачинений сірою гумовою пробкою і відривною кришкою, в картонній коробці.

Категорія відпуску. За рецептом.

Виробник.

Сан Фармасьютикал Індастріз Лімітед/

Sun Pharmaceutical Industries Limited.

Місцезнаходження
виробника та його адреса місця провадження діяльності.

Індастріал Ареа 3, Девас - 455001, Індія/

Industrial
Area 3, Dewas, 455001, India.