IНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування лікарського засобу

ОНЕКЛАПЗ

(ONECLAPZ)

Склад:

діюча речовина: сlopidogrel;

1 таблетка містить клопідогрелю
бісульфату 97,875 мг (еквівалентно клопідогрелю) -        75 мг;

допоміжні
речовини: целюлоза мікрокристалічна, маніт (Е 421), гідроксипропілцелюлоза низькозаміщена,
кросповідон, макрогол 6000,
олія рицинова гідрогенізована, лактоза моногідрат, гіпромелоза 15 сР, титану діоксид
(Е 171), триацетин/гліцерол
триацетат, заліза оксид червоний (Е 172).

Лікарська форма. Таблетки,
вкриті плівковою оболонкою.

Основні
фізико-хімічні властивості: рожевого кольору, круглі,
двоопуклі, зі скошеним краєм таблетки, вкриті плівковою оболонкою, з тисненням
«Е» з одного боку та «34» з іншого боку.

Фармакотерапевтична група.

Інгібітори агрегації тромбоцитів, крім гепарину.
Код АТХ B01A C04.

Фармакологічні властивості

Фармакодинаміка.

Механізм дії. Клопідогрель селективно пригнічує
зв’язування аденозиндифосфату (АДФ) з рецептором на
поверхні тромбоцита та подальшу активацію комплексу GPIIb/IIIa під дією АДФ і таким чином пригнічує агрегацію
тромбоцитів. Для утворення активної інгібіції
агрегації тромбоцитів необхідна біотрансформація клопідогрелю. Клопідогрель також
пригнічує агрегацію тромбоцитів, індуковану іншими агоністами,
шляхом блокування підвищення активності тромбоцитів вивільненим АДФ. Клопідогрель необоротно модифікує АДФ-рецептори
тромбоцитів. Отже, тромбоцити, що вступили у взаємодію з клопідогрелем,
змінюються до кінця їх життєвого циклу. Нормальна функція тромбоцитів
відновлюється зі швидкістю, що відповідає швидкості оновлення тромбоцитів.

Фармакодинамічні ефекти. З першого дня
застосування у повторних добових дозах 75 мг препарату виявляється суттєве
уповільнення АДФ-індукованої агрегації тромбоцитів. Ця дія прогресивно
посилюється і стабілізується між 3 і 7 днями. При стабільному стані середній
рівень пригнічення агрегації під дією добової дози 75 мг становить від 40
до        60 %. Агрегація тромбоцитів і
тривалість кровотечі повертаються до початкового рівня у середньому через 5
днів після припинення лікування.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Після перорального прийому одноразової та
багаторазових доз 75 мг на добу клопідогрель
швидко всмоктується. Середня пікова концентрація незміненого клопідогрелю у плазмі (близько 2,2−2,5 нг/мл після однократної дози 75 мг перорально)
досягалася приблизно через 45 хв після прийому. Абсорбція становить не менше 50
% з огляду на екскрецію метаболітів клопідогрелю із
сечею.

Розподіл. Клопідогрель та основний (неактивний) метаболіт, що циркулює в
крові, in vitro оборотно зв’язуються з білками плазми людини (98 % і 94 %
відповідно). Цей зв’язок залишається ненасичуваним in vitro у межах
широкого діапазону концентрацій.

Метаболізм. Клопідогрель екстенсивно метаболізується у печінці. In vitro та in vivo існує два основних шляхи його
метаболізму: один − з участю естераз, що призводить до гідролізу з
утворенням неактивної похідної карбонової кислоти (яка становить 85 % усіх
метаболітів, що циркулюють у плазмі), а інший – із залучення ферментів системи
цитохрому P450. Спочатку клопідогрель перетворюється
на проміжний метаболіт 2-оксо-клопідогрель. У результаті подальшого метаболізму
2-оксо-клопідогрелю утворюється тіолова похідна –
активний метаболіт. Цей активний метаболіт утворюється переважно за допомогою
ферменту CYP2C19, за участю кількох інших ферментів системи CYP, таких як
CYP1A2, CYP2B6 і CYP3A4. Активний метаболіт клопідогрелю
(тіолова похідна), який був виділений in vitro,
швидко та необоротно зв’язується з рецепторами на тромбоцитах, тим самим
перешкоджаючи агрегації тромбоцитів.

Виведення. Через 120 годин
після прийому всередину міченого 14C-клопідогрелю
у людини приблизно 50 % дози виводилося із сечею і близько 46 % із калом. Після
перорального прийому разової дози 75 мг період напіввиведення
клопідогрелю становить близько 6 годин. Період напіввиведення основного (неактивного) метаболіту, що
циркулює в крові, становить 8 годин після однократного і багатократного
застосування препарату.

Фармакогенетика. CYP2C19 бере
участь в утворенні як активного метаболіту, так і проміжного метаболіту
2-оксо-клопідогрелю. Фармакокінетика активного метаболіту клопідогрелю
та антитромбоцитарні ефекти, за даними вимірювання
агрегації тромбоцитів ex vivo,
відрізняються залежно від генотипу CYP2C19.

Алель CYP2C19*1
відповідає повністю функціонуючому метаболізму, тоді як алелі CYP2C19*2 та
CYP2C19*3 відповідають нефункціонуючому метаболізму. Алелі CYP2C19*2 та
CYP2C19*3 складають більшість алелів у пацієнтів європеоїдної (85 %) та
монголоїдної (99 %) рас зі зниженим метаболізмом. Інші алелі, асоційовані з
відсутнім або ослабленим метаболізмом, зустрічаються значно рідше. До них
належать CYP2C19*4, *5, *6, *7, та *8. Пацієнт зі зниженим метаболізмом має два
нефункціональних алелі, як зазначено вище. Згідно із опублікованими даними,
генотипи CYP2C19, які відповідають зниженому метаболізму, зустрічаються у 2 %
представників народів Кавказу, 4 % пацієнтів негроїдної раси та 14 % пацієнтів
китайської національності. Зараз існують тести, які дають змогу визначити
генотип CYP2C19.

У перехресному
дослідженні з участю 40 здорових добровольців, по 10 у кожній з чотирьох груп,
що відповідають певному типу метаболізму CYP2C19 (надшвидкий,
інтенсивний, проміжний та знижений), оцінювали фармакокінетику та антитромбоцитарні ефекти при застосуванні дози 300 мг із
подальшим прийомом дози 75 мг на добу, а також дози 600 мг із подальшим
прийомом дози 150 мг на добу. Кожен із цих видів лікування застосовували в
цілому впродовж 5 днів (до досягнення стабільного стану). Не було виявлено
суттєвих відмінностей у показниках концентрації активного метаболіту у крові та
середніх показниках пригнічення агрегації тромбоцитів (ПАТ) між особами із надшвидким, інтенсивним та проміжним метаболізмом. В осіб
зі зниженим метаболізмом концентрація активного метаболіту у крові зменшилася
на 63−71 % порівняно з особами з інтенсивним метаболізмом. Після
застосування режиму дозування 300 мг/75 мг антитромбоцитарні
ефекти в осіб зі зниженим метаболізмом були менш вираженими, при цьому середній
показник ПАТ (5 мкМ АДФ) становив 24 % (24 години) і
37 % (день 5) порівняно з ПАТ 39 % (24 години) і 58 % (день 5) у осіб з
інтенсивним метаболізмом та      37 % (24
години) і 60 % (день 5) у осіб із проміжним метаболізмом. Коли особам зі
зниженим метаболізмом застосовували режим дозування 600 мг/150 мг, концентрація
активного метаболіту у крові була вищою, ніж при застосуванні режиму дозування          300 мг/75 мг. Крім того,
показники ПАТ становили 32 % (24 години) і 61 % (день 5), які були вищими, ніж
у осіб зі зниженим метаболізмом, що отримували дози 300 мг/75 мг, та подібними
до показників, отриманих у інших групах, виділених залежно від типу метаболізму
CYP2C19, при застосуванні режиму дозування 300 мг/75 мг. За результатами
досліджень клінічних ефектів належний режим дозування для цієї групи пацієнтів
не був визначений.

Аналогічно до
результатів, наведених вище, у метааналізі 6
досліджень із урахуванням показників рівноважного стану 335 пацієнтів, які
отримували клопідогрель, було продемонстровано, що концентрація
активного метаболіту у крові зменшилася на 28 % у осіб з проміжним метаболізмом
і на 72 % у осіб зі зниженим метаболізмом; інгібування
агрегації тромбоцитів (5 мкМ АДФ) також зменшилося,
при цьому різниця у показниках ПАТ становила 5,9 % та 21,4 % відповідно
порівняно з особами з інтенсивним метаболізмом.

Вплив генотипу
CYP2C19 на клінічні результати у пацієнтів, які отримували клопідогрель,
у ході проспективних рандомізованих
контрольованих випробувань не вивчався. Проте було проведено цілу низку
ретроспективних аналізів з метою оцінки цього ефекту у пацієнтів, які
отримували клопідогрель, для яких існують результати генотипування: CURE (n = 2721),
CHARISMA (N = 2428), CLARITY-ТІМI 28 (n = 227),
TRITON-T1MI       38 (n = 1477), і
ACTIVE-A-(n = 601). Крім того, існують результати кількох опублікованих когортних досліджень.

У ході аналізу
TRITON‑TIMI 38 та 3 когортних досліджень (Collet, Sibbing, Giusti) комбінована група, яка складалася з осіб із
проміжним та зниженим метаболізмом, мала значно вищу частоту виникнення
серцево-судинних подій (летальний наслідок, інфаркт міокарда та інсульт) або
тромбозу стентів, ніж особи із інтенсивним
метаболізмом.

У ході аналізу
CHARISMA та одного когортного дослідження (Simon) в осіб зі зниженим метаболізмом спостерігалася
підвищена частота виникнення подій порівняно з особами з інтенсивним
метаболізмом.

У аналізах
CURE, CLARITY, ACTIVE-A та в одному з когортних
досліджень (Trenk) частота виникнення
серцево-судинних подій достовірно не залежала від особливостей метаболізму.

Жоден із цих
аналізів не включав достатньої кількості пацієнтів для того, щоб можна було
виявити різницю у клінічних результатах у пацієнтів зі зниженим метаболізмом.

Особливі
категорії пацієнтів. Фармакокінетика активного
метаболіту клопідогрелю не досліджувалася у
нижчезазначених особливих категорій пацієнтів.

Ниркова
недостатність. Після
регулярного застосування 75 мг клопідогрелю на добу у
пацієнтів із тяжкою нирковою недостатністю (кліренс креатиніну 5−15 мл на
хвилину) інгібування АДФ-індукованої агрегації
тромбоцитів було менш вираженим (25 %) порівняно із таким же ефектом у здорових
добровольців, а час кровотечі був подовжений майже так само, як і у здорових
добровольців, які отримували 75 мг клопідогрелю на
добу. Клінічна переносимість була хорошою в усіх
пацієнтів.

Печінкова
недостатність. Після
регулярного прийому 75 мг клопідогрелю на добу
впродовж 10 днів у пацієнтів із тяжкою печінковою недостатністю інгібування АДФ-індукованої агрегації тромбоцитів було
таким самим, як і у здорових добровольців. Середнє подовження часу кровотечі
також було однаковим в обох групах.

Расова
приналежність. Поширеність
алелів CYP2C19, які спричиняють проміжну та слабку метаболічну активність
CYP2C19, відрізняється залежно від расової/етнічної приналежності (див. розділ
«Фармакогенетика»). Існують обмежені дані стосовно пацієнтів монголоїдної раси,
які дають змогу оцінити клінічне значення генотипування
цього CYP.

Клінічні характеристики.

Показання.

Вторинна
профілактика проявів атеротромбозу у дорослих:

·
хворих, які перенесли інфаркт
міокарда (початок лікування − через кілька днів, але не пізніше ніж через
35 днів після виникнення), ішемічний інсульт (початок лікування − через 7
днів, але не пізніше ніж через 6 місяців після виникнення) або у яких діагностовано
захворювання периферичних артерій (ураження артерій і атеротромбоз судин нижніх
кінцівок);

·
хворих із гострим коронарним
синдромом:

– із гострим коронарним синдромом без підйому сегмента ST (нестабільна
стенокардія або інфаркт міокарда без зубця Q), у тому числі у пацієнтів, яким
було встановлено стент у ході проведення черезшкірної коронарної ангіопластики,
у комбінації з ацетилсаліциловою кислотою (АСК);

– із гострим інфарктом міокарда з підйомом сегмента ST, у комбінації з
ацетилсаліциловою кислотою (у хворих, які отримують стандартне медикаментозне
лікування та яким показана тромболітична
терапія).

Профілактика атеротромботичних та тромбоемболічних подій при фібриляції передсердь.

Клопідогрель у комбінації з
АСК показаний дорослим пацієнтам з фібриляцією передсердь, які мають щонайменше
один фактор ризику виникнення судинних подій, у яких існують протипоказання до
лікування антагоністами вітаміну К (АВК) і які мають низький ризик виникнення
кровотеч, для профілактики атеротромботичних та тромбоемболічних подій, у тому числі інсульту.

Для отримання додаткової інформації див. розділ «Фармакологічні
властивості».

Протипоказання.

Підвищена чутливість
до діючої речовини або до будь-якого компонента лікарського засобу. Тяжка печінкова недостатність. Гостра кровотеча (наприклад, пептична виразка або внутрішньочерепний
крововилив). Спадкова непереносимість галактози, дефіцит лактази Лаппа або синдром мальабсорбції глюкози-галактози.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Лікарські
засоби, застосування яких супроводжується підвищенням ризику кровотеч. Через
потенційний адитивний ефект існує підвищений ризик геморагічних ускладнень,
тому одночасне застосування таких лікарських засобів з клопідогрелем
вимагає обережності (див. розділ «Особливості застосування»).

Пероральні
антикоагулянти. Одночасне застосування препарату Онеклапзу з пероральними антикоагулянтами не
рекомендується, оскільки така комбінація може посилити інтенсивність кровотечі
(див. розділ «Особливості застосування»). Хоча застосування клопідогрелю
у дозі 75 мг на добу не змінює фармакокінетичний
профіль S-варфарину або міжнародне нормалізоване
співвідношення (МНС) у пацієнтів, які впродовж тривалого часу отримують
лікування варфарином, одночасне застосування клопідогрелю та варфарину
збільшує ризик кровотечі через існування незалежного впливу на гемостаз.

Інгібітори глікопротеїнових рецепторів ІІb/IIIа. Клопідогрель слід з
обережністю призначати пацієнтам, які отримують інгібітори глікопротеїнових
рецепторів ІІb/IIIа (див.
розділ «Особливості застосування»).

Ацетилсаліцилова
кислота (АСК). Ацетилсаліцилова кислота не змінює інгібіторної дії клопідогрелю на
АДФ-індуковану агрегацію тромбоцитів, але клопідогрель
посилює дію АСК на агрегацію тромбоцитів, індуковану колагеном. Проте одночасне
застосування      500 мг АСК 2 рази на добу
протягом одного дня не спричиняло значущого збільшення часу кровотечі,
подовженого внаслідок прийому клопідогрелю. Оскільки
можлива фармакодинамічна взаємодія між клопідогрелем та ацетилсаліциловою кислотою з підвищенням
ризику кровотечі, одночасне застосування цих препаратів потребує обережності
(див. розділ «Особливості застосування»). Незважаючи на це, клопідогрель
і АСК сумісно застосовували до 1 року (див. розділ «Фармакологічні властивості»).

Гепарин. За даними
клінічного дослідження, проведеного з участю здорових добровольців, клопідогрель не потребував корегування дози гепарину та не
змінював дію гепарину на коагуляцію. Одночасне застосування гепарину не
змінювало інгібуючої дії клопідогрелю
на агрегацію тромбоцитів. Оскільки можлива фармакодинамічна
взаємодія між клопідогрелем і гепарином із
підвищенням ризику кровотечі, одночасне застосування цих препаратів потребує
обережності.

Тромболітичні засоби. Безпека
одночасного застосування клопідогрелю, фібриноспецифічних або фібринонеспецифічних
тромболітичних агентів та гепаринів була досліджена
за участю пацієнтів із гострим інфарктом міокарда. Частота розвитку клінічно
значущих кровотеч була аналогічною тій, що спостерігалася при одночасному
застосуванні тромболітичних препаратів та гепарину з
АСК (див. розділ «Побічні реакції»).

Нестероїдні
протизапальні препарати (НПЗП). У ході клінічного дослідження,
проведеного з участю здорових добровольців, одночасне застосування клопідогрелю та напроксену
збільшувало кількість прихованих шлунково-кишкових кровотеч. Однак через
відсутність досліджень щодо взаємодії препарату з іншими НПЗП дотепер не
з’ясовано, чи зростає ризик шлунково-кишкових кровотеч при застосуванні з усіма
НПЗП. Тому необхідна обережність при одночасному застосуванні НПЗП, зокрема
інгібіторів ЦОГ-2, з клопідогрелем (див. розділ
«Особливості застосування»).

Селективні
інгібітори зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС). Необхідно з
обережністю одночасно застосовувати СІЗЗС з клопідогрелем
через те, що СІЗЗС впливають на активацію тромбоцитів та підвищують ризик
виникнення кровотеч.

Одночасне
застосування інших препаратів. Оскільки клопідогрель
перетворюється у свій активний метаболіт частково під дією CYP2C19, то
застосування препаратів, які знижують активність цього ферменту, найімовірніше,
призведе до зниження концентрації активного метаболіту клопідогрелю
у плазмі. Клінічне значення цієї взаємодії не з’ясоване. Тому як запобіжний захід слід уникати одночасного застосування
сильних та помірних інгібіторів CYP2C19 (див. розділи «Особливості
застосування» та «Фармакокінетика»).

До препаратів, що пригнічують активність CYP2C19,
належать омепразол, езомепразол,
флувоксамін, флуоксетин, моклобемід, вориконазол, флуконазол, тиклопідин,  карбамазепін та ефавіренц.

Антиретровірусна терапія

Існують дані щодо зниження впливу активного
метаболіту клопідогрелю та зниження інгібування тромбоцитів у ВІЛ-інфікованих пацієнтів, які
отримували антиретровірусну терапію, посилену ритонавіром або кобіцистатом
(АРТ). Хоча клінічне значення цих висновків невідоме, спостерігалися спонтанні
повідомлення про ВІЛ-інфікованих пацієнтів, які отримували посилену АРТ та
перенесли повторні оклюзійні явища після деобструкції або тромботичні
явища під час лікування клопідогрелем. Дія клопідогрелю та середнє інгібування
тромбоцитів можуть знижуватися при одночасному застосуванні ритонавіру.
Одночасне застосування клопідогрелю з посиленою антиретровірусною терапією не рекомендується.

Інгібітори
протонної помпи (ІПП). Омепразол у дозі 80 мг 1
раз на добу при супутньому застосуванні з клопідогрелем
або в межах 12 годин між прийомами цих двох препаратів знижував концентрацію
активного метаболіту у крові на 45 % (навантажувальна доза) і на 40 %
(підтримуюча доза). Це зниження супроводжувалося зменшенням пригнічення
агрегації тромбоцитів на 39 % (навантажувальна доза) і на 21 % (підтримуюча
доза). Очікується, що в аналогічну взаємодію з клопідогрелем
вступатиме і езомепразол.

За результатами обсерваційних та клінічних досліджень
отримано суперечливі дані стосовно клінічних наслідків цих фармакокінетичних
та фармакодинамічних взаємодій з точки зору розвитку
основних кардіоваскулярних подій. Як запобіжний захід
не слід одночасно з клопідогрелем застосовувати омепразол або езомепразол (див.
розділ «Особливості застосування»).

Менш виражене зниження концентрацій метаболіту у
крові спостерігалося при застосуванні пантопразолу
або лансопразолу.

При одночасному застосуванні пантопразолу
у дозі 80 мг 1 раз на добу концентрації активного метаболіту у плазмі
зменшилися на 20 % (навантажувальна доза) та на 14 % (підтримуюча доза). Це
зниження супроводжувалося зменшенням середнього показника пригнічення агрегації
тромбоцитів на 15 % та 11 % відповідно.

Отримані результати вказують на можливість
одночасного застосування клопідогрелю та пантопразолу.

Немає доказів того, що інші лікарські засоби, які
зменшують вироблення кислоти у шлунку, такі як, наприклад, Н2-блокатори
або антациди, впливають на антитромбоцитарну
активність клопідогрелю.

Комбінація з
іншими лікарськими засобами. Було проведено ряд клінічних
досліджень з клопідогрелем та іншими препаратами для
вивчення потенційних фармакодинамічних і фармакокінетичних взаємодій. Клінічно значущої фармакодинамічної взаємодії при застосуванні клопідогрелю одночасно з атенололом, ніфедипіном
або з обома препаратами виявлено не було. Крім того, фармакодинамічна
активність клопідогрелю залишилася практично
незміненою при одночасному застосуванні з фенобарбіталом
та естрогеном.

Фармакокінетичні властивості дигоксину або теофіліну не змінювалися при одночасному
застосуванні з клопідогрелем.

Антацидні засоби не впливали на
рівень абсорбції клопідогрелю.

Дані, отримані у ході досліджень мікросом печінки людини, свідчать про те, що карбоксильні метаболіти клопідогрелю
можуть пригнічувати активність цитохрому
Р450 2С9. Це може потенційно підвищувати рівні у плазмі таких лікарських
засобів як фенітоїн
і толбутамід
та НПЗП, які метаболізуються
за допомогою цитохрому Р450 2С9. Незважаючи на це, результати дослідження
CAPRIE свідчать, що фенітоїн і толбутамід
можна безпечно застосовувати одночасно з клопідогрелем.

Лікарські
засоби, які є субстратами ферменту CYP2C8. Було показано,
що клопідогрель збільшує експозицію репаглініду у здорових добровольців. Дослідження in vitro
продемонстрували, що це збільшення експозиції репаглініду
обумовлене інгібуванням ферменту CYP2C8 глюкуронідним метаболітом клопідогрелю.
З огляду на ризик збільшення концентрацій в плазмі крові, одночасне
застосування клопідогрелю та лікарських засобів, які
виводяться з організму переважно за допомогою метаболізму, опосередкованого
ферментом CYP2C8 (таких як репаглінід, паклітаксел), потребує обережності (див. розділ
«Особливості застосування»).

За винятком інформації щодо взаємодії зі
специфічними лікарськими засобами, наведеної вище, дослідження щодо взаємодії клопідогрелю з лікарськими засобами, які зазвичай
призначають хворим на атеротромбоз, не проводилися. Однак пацієнти, які брали
участь у клінічних дослідженнях клопідогрелю,
застосовували одночасно інші препарати, включаючи діуретики,
бета-блокатори, інгібітори ангіотензинперетворювального
ферменту, антагоністи кальцію, засоби, що знижують рівень холестерину,
коронарні вазодилататори, антидіабетичні
засоби (включаючи інсулін), протиепілептичні засоби
та антагоністи GPIIb/IIIa,
без ознак клінічно значущої побічної дії.

Особливості
застосування.

Кровотеча та
гематологічні розлади. Через ризик розвитку кровотечі та
гематологічних побічних реакцій слід негайно провести розгорнутий аналіз крові
та/або інші відповідні тести, якщо під час застосування лікарського засобу
спостерігаються симптоми, що свідчать про можливість кровотечі (див. розділ
«Побічні реакції»). Як і інші антитромбоцитарні
засоби, клопідогрель слід застосовувати з обережністю
пацієнтам з підвищеним ризиком кровотечі внаслідок травми, хірургічного
втручання або інших патологічних станів, а також у разі застосування пацієнтами
АСК, гепарину, інгібіторів глікопротеїну IIb/IIIа або нестероїдних
протизапальних препаратів, включаючи інгібітори ЦОГ-2 або селективні інгібітори
зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС),
або інші лікарські засоби, такі як пентоксифілін,
застосування яких супроводжується підвищенням ризику геморагічних явищ (див.
розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).
Необхідно уважно стежити за проявами у пацієнтів симптомів кровотечі, у тому
числі прихованої кровотечі, особливо у перші тижні лікування та/або після
інвазійних процедур на серці та хірургічних втручань. Одночасне застосування клопідогрелю з пероральними антикоагулянтами не
рекомендується, оскільки це може посилити інтенсивність кровотеч (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

У разі планового хірургічного втручання, коли антитромбоцитарний ефект є тимчасово небажаним, лікування клопідогрелем слід припинити за 7 днів до операції.
Пацієнти повинні повідомляти лікаря (у т.ч. стоматолога) про те, що вони
приймають клопідогрель, перед призначенням їм
будь-якої операції чи перед застосуванням нового лікарського засобу. Клопідогрель подовжує тривалість кровотечі, тому його слід
обережно застосовувати пацієнтам з підвищеним ризиком кровотечі (особливо
шлунково-кишкової та внутрішньоочної).

Пацієнтів слід попередити, що під час лікування клопідогрелем (окремо або у комбінації з АСК) кровотеча
може зупинятися пізніше, ніж зазвичай, і що пацієнти повинні повідомляти лікаря
про кожен випадок незвичної (за місцем чи тривалістю) кровотечі.

Тромботична тромбоцитопенічна пурпура (ТТП). Дуже рідко
спостерігалися випадки тромботичної тромбоцитопенічної пурпури (ТТП) після застосування клопідогрелю, іноді навіть після його короткочасного
застосування. ТТП проявляється тромбоцитопенією та мікроангіопатичною гемолітичною анемією з неврологічними
проявами, нирковою дисфункцією або гарячкою. ТТП є потенційно
небезпечним станом, який може призводити до летального наслідку і тому потребує
негайного лікування, у тому числі проведення плазмаферезу.

Набута
гемофілія. Повідомлялося про випадки розвитку набутої гемофілії після застосування клопідогрелю. У разі підтвердженого окремого збільшення
АЧТЧ (активованого часткового тромбопластинового
часу), що супроводжується або не супроводжується кровотечею, питання про
діагностування набутої гемофілії повинно бути розглянуто. Пацієнти з
підтвердженим діагнозом набутої гемофілії повинні знаходитися під наглядом
лікаря і отримувати належне лікування; застосування клопідогрелю
таким пацієнтам слід припинити.

Нещодавно
перенесений ішемічний інсульт. Через недостатність даних не
рекомендується призначати клопідогрель у перші 7 діб
після гострого ішемічного інсульту.

Цитохром Р450 2
С19 (CYP2C19). Фармакогенетика: у пацієнтів із
генетично зниженою функцією CYP2C19 спостерігається менша концентрація
активного метаболіту клопідогрелю у плазмі та менш
виражений антитромбоцитарний ефект при застосуванні
рекомендованих доз клопідогрелю.

Оскільки клопідогрель
перетворюється у свій активний метаболіт частково під дією CYP2C19, то
застосування препаратів, які знижують активність цього ферменту, найімовірніше,
призведе до зменшення концентрації активного метаболіту клопідогрелю
у плазмі. Однак клінічне значення цієї взаємодії не з’ясоване. Тому як
запобіжний захід слід уникати одночасного застосування сильних та помірних
інгібіторів CYP2C19 (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій»; перелік інгібіторів CYP2C19 наведено у розділі
«Фармакокінетика»).

Субстрати
ферменту CYP2C8. Необхідно дотримуватися обережності пацієнтам, які
отримують одночасно клопідогрель та лікарські засоби,
що є субстратами ферменту CYP2C8 (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій»).

Перехресна гіперчутливість
тієнопіридинів. Пацієнтів слід
перевірити щодо наявності в анамнезі гіперчутливості
до інших тієнопіридинів (таких як клопідогрель,
тиклопідин, прасугрель),
тому що надходили повідомлення про перехресну гіперчутливість
тієнопіридинів. Застосування тієнопіридинів може призвести до виникнення від легких до
тяжких алергічних реакцій, таких як висип, набряк Квінке,
або гематологічних реакцій, таких як тромбоцитопенія
і нейтропенія.

Пацієнти, які мали в анамнезі алергічні реакції
і/або гематологічні реакції на один тієнопіридин,
можуть мати підвищений ризик розвитку тієї ж або іншої реакції на інший тієнопіридин. Рекомендується моніторинг щодо наявності
ознак гіперчутливості у пацієнтів з відомою алергією
на тієнопіридини.

Порушення
функції нирок. Терапевтичний досвід застосування клопідогрелю пацієнтам з нирковою недостатністю обмежений,
тому таким пацієнтам препарат слід призначати з обережністю (див. розділ
«Спосіб застосування та дози»).

Порушення
функції печінки. Досвід застосування препарату пацієнтам із захворюваннями печінки середньої тяжкості
та ризиком виникнення геморагічного діатезу обмежений, тому таким хворим клопідогрель слід призначати з обережністю (див. розділ «Спосіб застосування та
дози»).

Допоміжні
речовини. Кожна таблетка лікарського засобу Онеклапз
містить лактозу. Пацієнтам з такими рідкісними спадковими захворюваннями, як
непереносимість галактози, дефіцит лактази Лаппа або
синдром мальабсорбції глюкози-галактози, не слід
приймати цей препарат.

Кожна таблетка препарату Онеклапз містить олію
рицинову гідрогенізовану, яка може спричиняти розлад
шлунка та діарею.

Особливі застереження щодо видалення залишків та відходів. Будь-який
невикористаний препарат або відходи потрібно знищити відповідно до місцевих
вимог.

Застосування у період вагітності
або годування груддю.

Вагітність. Через відсутність клінічних даних про застосування
клопідогрелю у період вагітності небажано призначати
препарат вагітним жінкам (застережний захід).

Досліди на тваринах не виявили прямого або
опосередкованого негативного впливу на вагітність, розвиток ембріона/плода,
пологи та постнатальний розвиток.

Годування груддю. Невідомо, чи екскретується клопідогрель у
грудне молоко людини. У дослідженнях на тваринах було показано, що він екскретується в грудне молоко, тому під час лікування
препаратом Онеклапз годування груддю слід припинити.

Фертильність. Під час
досліджень на лабораторних тваринах не було виявлено негативного впливу клопідогрелю на фертильність.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами. Онеклапз не впливає або має незначний вплив на
швидкість реакції при керуванні автотранспортом або роботі з іншими механізмами
(див. розділ «Побічні реакції»).

Спосіб застосування та дози.

Дорослі та
хворі літнього віку. Онеклапз
призначають по 75 мг один раз на добу, незалежно від прийому їжі.

У хворих із гострим коронарним синдромом без
підйому сегмента ST (нестабільна стенокардія або інфаркт міокарда без зубця Q
на ЕКГ) лікування препаратом розпочинають з одноразової навантажувальної дози
300 мг, а потім продовжують у дозі     75
мг 1 раз на добу (з АСК у дозі 75–325 мг на добу). Оскільки застосування вищих
доз АСК підвищує ризик кровотечі, не рекомендується перевищувати дозу АСК 100
мг. Оптимальна тривалість лікування формально не встановлена. Результати
клінічних досліджень свідчать на користь застосування препарату до 12 місяців,
а максимальний ефект спостерігався через 3 місяці лікування.

Хворим із гострим інфарктом міокарда з підйомом
сегмента ST клопідогрель призначають по 75 мг 1 раз
на добу, починаючи з одноразової навантажувальної дози 300 мг у комбінації з
АСК (з тромболітиками або без них). Лікування хворих
віком від 75 років починають без навантажувальної дози клопідогрелю.
Комбіновану терапію слід починати якомога раніше після виявлення симптомів і
продовжувати принаймні 4 тижні. Користь від застосування клопідогрелю
з АСК понад 4 тижні при цьому захворюванні не вивчалася. Пацієнтам з
фібриляцією передсердь клопідогрель застосовують у
однократній добовій дозі 75 мг. Разом із клопідогрелем
слід розпочати та продовжувати застосування АСК (у дозі 75–100 мг на добу)
(див. розділ «Фармакологічні властивості»).

У випадку пропуску прийому дози:

- якщо з моменту, коли потрібно було приймати чергову
дозу минуло менше 12 годин, пацієнт
має негайно прийняти пропущену дозу, а наступну дозу вже приймати у звичний час;

- якщо минуло більше 12 годин, пацієнт має приймати
наступну чергову дозу у звичний час і не подвоювати дозу
з метою компенсування пропущеної
дози.

Ниркова недостатність. Терапевтичний досвід застосування препарату пацієнтам з нирковою недостатністю обмежений (див. розділ
«Особливості застосування»).

Печінкова недостатність. Терапевтичний досвід застосування препарату в пацієнтів із захворюваннями
печінки середньої тяжкості та ризиком виникнення геморагічного діатезу обмежений (див. розділ
«Особливості застосування»).

Діти.

Клопідогрель не слід
застосовувати дітям і підліткам віком до 18 років, оскільки немає підтвердження
ефективності препарату для дітей (див. розділ «Фармакодинаміка»).

Передозування.

При передозуванні клопідогрелю може спостерігатися подовження часу кровотечі з подальшими ускладненнями. У разі виникнення
кровотечі рекомендується симптоматичне лікування.

Антидот фармакологічної активності клопідогрелю невідомий. При необхідності негайного корегування подовженого часу кровотечі дія клопідогрелю
може бути припинена шляхом переливання тромбоцитарної маси.

Побічні реакції.

Безпека застосування клопідогрелю досліджена у більш ніж 44000 пацієнтів, які
взяли участь у клінічних дослідженнях (з них у більше ніж 12000 осіб курс
лікування тривав         1 рік і довше).
Клінічно значущі побічні дії, що спостерігалися у дослідженнях CAPRIE, CURE,
CLARITY, COMMIT та ACTIVE-A, описані нижче. У дослідженні CAPRIE дія клопідогрелю у дозі 75 мг на добу загалом була порівнянною
з дією АСК у дозі 325 мг на добу незалежно від віку, статі чи раси хворих.

Крім даних клінічних досліджень,
враховувались дані про побічні реакції під час застосування препарату у
клінічній практиці.

Кровотеча була найпоширенішою
побічною реакцією, що спостерігалася як у клінічних дослідженнях, так і у постмаркетинговому періоді, під час яких вона найчастіше
виникала у перший місяць лікування.

У дослідженні CAPRIE у пацієнтів,
які застосовували клопідогрель або АСК, загальна
частота кровотечі становила 9,3 %. Частота виникнення тяжких випадків кровотеч
була однаковою для клопідогрелю та АСК.

У дослідженні CURE не
спостерігалося збільшення частоти виникнення великих кровотеч при застосуванні
комбінації клопідогрель + АСК упродовж 7 днів після
проведення операції аортокоронарного шунтування у пацієнтів, які припинили
лікування більш ніж за 5 днів до хірургічного втручання. У пацієнтів, які
продовжували лікування продовж 5 днів до операції аортокоронарного шунтування,
частота виникнення цього явища становила
9,6 % у групі клопідогрель + АСК та 6,3 % у
групі плацебо + АСК.

У дослідженні CLARITY спостерігалося
загальне підвищення частоти виникнення кровотеч у групі, яка приймала клопідогрель + АСК, порівняно з групою, яка отримувала
плацебо + АСК. Частота виникнення великої кровотечі була подібною в обох
групах. Ця величина була стійкою у підгрупах пацієнтів, що відрізнялися за
початковими параметрами і типом фібринолітика або гепаринотерапії.

У дослідженні COMMIT загальна
частота виникнення великих нецеребральних або церебральних кровотеч була
низькою і подібною в обох групах.

У дослідженні ACTIVE-А частота
виникнення великих кровотеч була вищою у групі, яка отримувала клопідогрель + АСК, порівняно з групою, яка отримувала
плацебо + АСК      (6,7 % проти 4,3 %). В
обох групах великі кровотечі були переважно екстракраніального
походження (5,3 % у групі клопідогрель + АСК, 3,5 % у
групі плацебо + АСК), в основному шлунково-кишкові кровотечі (3,5 % проти 1,8
%). Спостерігалося збільшення кількості внутрішньочерепних кровотеч у групі клопідогрель + АСК порівняно з групою плацебо + АСК (1,4 %
проти 0,8 % відповідно). Між цими групами не було виявлено статистично
достовірної різниці у частоті виникнення летальних кровотеч (1,1 % у групі клопідогрель + АСК та 0,7 % у групі плацебо + АСК), а також
геморагічного інсульту     (0,8 % та 0,6
% відповідно).

Список побічних
реакцій у вигляді таблиці.

Побічні ефекти, які
спостерігалися під час клінічних досліджень або при застосуванні лікарського
засобу у клінічній практиці, наведено у таблиці нижче. Побічні реакції
розподілені за системами органів, частота їх виникнення визначена таким чином:
часто (від > 1/100 до <1/10), нечасто
(від > 1/1000 до <1/100), рідко
(від > 1/10000 до <1/1000), дуже
рідко (< 1/10000), частота невідома. Для кожної системи системи
органів побічні ефекти зазначені у порядку зниження їх тяжкості.

Система
органів

Часто

Нечасто

Рідко

Дуже рідко, частота невідома*

З боку крові
та лімфатичної системи

Тромбоцитопенія,

лейкоцитопенія, еозинофілія

Нейтропенія, включаючи
тяжку нейтропенію

Тромботична тромбоцитопенічна пурпура (ТТП) (див. розділ «Особливості
застосування»), апластична анемія, панцитопенія, агранулоцитоз, тяжка тромбоцитопенія,

набута гемофілія А, гранулоцитопенія,
анемія

З боку серця

Коуніс-синдром (вазоспастична алергічна стенокардія / алергічний інфаркт
міокарда) як наслідок реакції підвищеної чутливості до клопідогрелю*.

З боку
імунної системи

Сироваткова хвороба, анафілактоїдні
реакції, перехресна гіперчутливість тієнопіридинів (таких як тиклопідин,
прасугрель) (див. розділ «Особливості
застосування»)*

Інсуліновий аутоімунний
синдром, що може призвести до гіпоглікемії, особливо у пацієнтів з HLA DRA4 субтипом (частіше у популяції японців)*.

Психічні  розлади

Галюцинації, сплутаність свідомості

З боку
нервової системи

Внутрішньо-черепні кровотечі (у деяких випадках – з летальним наслідком),
головний біль, парестезія, запаморочення

Зміна смакового сприйняття, агевзія

З боку
органів зору

Крововилив в
ділянку ока (кон’юнктивальна, окулярна, ретинальна)

З боку
органів слуху та лабіринту

Вертиго

З боку
судин

Гема-

тома

Тяжкий крововилив, кровотеча з операційної рани,
васкуліт, артеріальна гіпотензія

З боку
дихальної системи, органів грудної клітки та середостіння

Носова крово-

теча

Кровотечі респіраторних шляхів (кровохаркання,
легенева кровотеча), бронхоспазм, інтерстиціальний пневмоніт,
еозинофільна пневмонія

З боку
шлунково-кишкового тракту

Шлун-

ково-кишкова крово-теча діарея, абдомі-

нальний біль, диспеп-сія

Виразка
шлунка та дванадцятипа-лої кишки, гастрит,
блювання, нудота, запор, метеоризм

Ретропери-тонеальний крововилив

Шлунково-кишкові та ретроперитонеальні
кровотечі з летальним наслідком, панкреатит, коліт (зокрема виразковий або лімфоцитарний), стоматит

З боку гепатобіліар-

ної системи

Гостра печінкова недостатність, гепатит,
аномальні результати показників функції печінки

З боку шкіри
та підшкірних тканин

Під-

шкір-

ний крово-

вилив

Висипання,
свербіж, внутрішньо-шкірні крововиливи (пурпура)

Бульозний дерматит
(токсичний епідермальний некроліз, синдром Стівенса − Джонсона, мультиформна
еритема,

гострий генералізований
екзантематозний пустульоз
(ГГЕП),

ангіоневротичний набряк, еритематозне висипання, кропив’янка, медикаментозний
синдром гіперчутливості, медикаментозне висипання з
еозинофілією та системними проявами (DRESS-синдром), еритематозні або ексфоліативні висипи, екзема, плескатий
лишай

Розлади з
боку репродуктив-ної системи та молочних залоз

Гінекомастія

З боку
опорно-рухового апарату та сполучної тканини

Кістково-м’язові крововиливи (гемартроз), артрит,
артралгія, міалгія

З боку нирок
та сечовивідних шляхів

Гематурія

Гломерулонефрит, підвищення
рівня креатиніну в крові

Загальні
розлади та  реакції у місці введення
препарату

Крово-

теча у місці
ін’єкції

Гарячка

Зміни в
результатах лабораторних дослідженнях

Подовження
часу кровотечі, зниження кількості нейтрофілів і
тромбоцитів

Повідомлення про
підозрювані побічні реакції.

Повідомлення про підозрювані побічні реакції після
схвалення лікарського засобу дозвільними органами є важливою процедурою. Це дає
змогу здійснювати постійний моніторинг співвідношення «користь/ризик»
застосування цього лікарського засобу. Медичних працівників просять повідомляти
про усі підозрювані побічні реакції через національну систему фармаконагляду.

Термін придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в недоступному для дітей місці при
температурі не вище 30 °С.

Упаковка. По 10 таблеток у
блістері, по 3 блістери
в картонній коробці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

Ауробіндо Фарма Лімітед (Юніт ІІІ), Індія.

Місцезнаходження виробника та
його адреса місця провадження діяльності.

Сарвей № 313, № 314 Блоки I, II, III та
IV, Бачупалі Віладж, Кутубуллапур Мандал, Ранджа Реді Дістрікт (А.Р), Індія.