ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

МЕЛОКСИКАМ

(MELOXICAM)

Склад:

діюча речовина: мелоксикам (meloxicam);

1 таблетка містить
7,5 мг або 15 мг мелоксикаму;

допоміжні речовини: натрію цитрат; лактоза, моногідрат; целюлоза мікрокристалічна;
повідон;
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний;
натрію
кроскармелоза;
магнію
стеарат.

Лікарська форма. Таблетки.

Основні фізико-хімічні властивості: двоопуклі таблетки круглої форми світло-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична група. Протизапальні та протиревматичні препарати. Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
препарати.
Оксиками.
Мелоксикам.

Код ATX M01A C06.

Фармакологiчнi властивості

Фармакодинаміка

МЕЛОКСИКАМ
— це нестероїдний
протизапальний
препарат (НПЗП)
класу
енолової
кислоти, що
виявляє протизапальний,
аналгетичний
та
антипіретичний
ефект.

МЕЛОКСИКАМ
виявив
високу
протизапальну
активність на
всіх
стандартних
моделях
запалення. Як
і для інших
НПЗП, його
точний
механізм дії
залишається
невідомим.
Однак є
загальний механізм
розвитку для
всіх НПЗП
(включаючи мелоксикам):
пригнічення
біосинтезу
простагландинів,
які є
медіаторами
запалення.

Фармакокінетика

Абсорбція.
Мелоксикам
добре
абсорбується
зі шлунково-кишкового
тракту при
пероральному
застосуванні,
абсолютна
біодоступність
препарату
становить 90 %.
Після одноразового
застосування
мелоксикаму максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Сmax) досягається
протягом 5–6
годин для
твердих пероральних
форм.

При
багаторазовому
застосуванні
стабільні
концентрації
досягаються
на 3–5 добу. У разі
застосування
1 раз на добу
середні концентрації
у плазмі
крові (з
відносно
малими
коливаннями піків) становлять: у
межах 0,4–1,0 мкг/мл для 7,5 мг та 0,8–2,0 мкг/мл для 15 мг
відповідно
(мінімальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmin) і Сmax у
стабільному
стані відповідно).
Середні
концентрації
мелоксикаму
у плазмі
крові у
стабільному
стані досягаються
протягом 5–6
годин. Під
час
безперервного
лікування
протягом
періодів більше
одного року концентрації
в плазмі
крові є
порівнянними
з тими, що
спостерігалися
в
рівноважному
стані на
початку
лікування.

Одночасне вживання їжі або застосування неорганічних антацидів не впливає на абсорбцію
лікарського
засобу.

Розподіл.
Мелоксикам
дуже сильно
зв’язується
з білками
плазми крові,
головним
чином з
альбуміном (99 %). Мелоксикам проникає у
синовіальну
рідину,
концентрація в
якій у
2 рази менша, ніж у
плазмі крові. Об’єм розподілу низький: у
середньому становить 11 л після
внутрішньом’язового
або внутрішньовенного
застосування
з
індивідуальними
відхиленнями
в межах 7–20 %.
Об’єм
розподілу
після
застосування
багаторазових
пероральних
доз
мелоксикаму (від 7,5 до 15 мг) становить
16 л із
коефіцієнтом відхилення
у межах від 11
до 32 %.

Біотрансформація. Мелоксикам підлягає екстенсивній біотрансформації у
печінці.

У
сечі було
ідентифіковано
чотири
різних метаболіти
мелоксикаму,
що є
фармакодинамічно
неактивними.
Основний
метаболіт
5’-карбоксимелоксикам
(60 % дози)
формується
шляхом
окиснення
проміжного
метаболіту
5’-гідроксиметилмелоксикаму,
що
виділяється меншою
мірою (9 % дози).
Дослідження in vitro припускають,
що CYP 2C9 відіграє важливу роль у
процесі метаболізму, тоді як CYP 3А4 ізоензими сприяють меншою
мірою.
Активність
пероксидази
у пацієнтів,
можливо,
відповідальна
за два інших
метаболіти,
які
становлять 16 %
та 4 %
призначеної
дози
відповідно.

Елімінація. Виведення мелоксикаму відбувається в
основному у
формі метаболітів у
рівних
частинах із
сечею та
калом. Менше 5 %
добової дози
виділяється
у
незміненому
стані з
калом,
незначна
кількість
виділяється
із сечею.
Період
напіввиведення
змінюється
від 13 годин до 25
годин після
перорального,
внутрішньом’язового
та
внутрішньовенного
застосування.
Плазмовий
кліренс становить
приблизно 7–12
мл/хв після
одноразової
пероральної
дози,
внутрішньовенного
або
ректального
застосування.

Лінійність
дози.
Мелоксикам
проявляє
лінійну
фармакокінетику
у межах
терапевтичної
дози від 7,5 до 15
мг після
перорального
та
внутрішньом’язового
застосування.

Особливі групи пацієнтів

Пацієнти з
печінковою/нирковою
недостатністю. Печінкова та ниркова недостатність
від легкого
до помірного
ступеня
суттєво не
впливають на
фармакокінетику
мелоксикаму.
Пацієнти з
помірним ступенем
ниркової
недостатності
мали значно
вищий
загальний
кліренс.
Знижене зв’язування
з білками
плазми крові
спостерігалося
у пацієнтів з
термінальною
нирковою
недостатністю.
При
термінальній
нирковій
недостатності
збільшення
об’єму розподілу
може
призвести до
збільшення
концентрації
вільного
мелоксикаму
(див. розділи
«Протипоказання»
і «Спосіб
застосування
та дози»).

Пацієнти літнього віку. У пацієнтів літнього віку чоловічої статі середні фармакокінетичні
параметри
подібні до таких
у молодих
добровольців
чоловічої статі.
У пацієнтів
літнього
віку жіночої
статі
значення AUC
вищі і період напіввиведення
довший
порівняно з
такими у
молодих
добровольців
обох статей.
Середній
плазмовий
кліренс у
рівноважному
стані у
пацієнтів
літнього
віку був трохи
нижчий, ніж у
молодих
добровольців.

Клінічні
характеристики

Показання

-     Короткотривале симптоматичне лікування загострення остеоартрозу;

-     довготривале симптоматичне лікування ревматоїдного артриту та анкілозивного спондиліту.

Лікарський засіб показаний для лікування дорослих та дітей віком від 16 років.

Протипоказання

-     Гіперчутливість до діючої речовини або до інших компонентів лікарського засобу;

-     гіперчутливість до активних речовин з
подібною дією, таких як НПЗП,
ацетилсаліцилова
кислота;
мелоксикам
не слід
призначати
пацієнтам, у
яких виникали
симптоми
астми, носові
поліпи,
ангіоневротичний
набряк або
кропив’янка
після прийому
ацетилсаліцилової
кислоти чи
інших НПЗП;

-     ІІІ
триместр
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»);

-     діти віком до 16 років;

-     шлунково-кишкова кровотеча або перфорація, пов’язана з
попередньою терапією НПЗП, в
анамнезі;

-     активна або рецидивуюча пептична виразка / кровотеча в
анамнезі (два або більше
окремих
підтверджених
випадки виразки
або
кровотечі);

-     тяжка печінкова
недостатність;

-     тяжка ниркова недостатність без застосування
діалізу;

-     шлунково-кишкова кровотеча, цереброваскулярна кровотеча в
анамнезі або інші
порушення
згортання
крові;

-     тяжка серцева недостатність.

-     лікування періопераційного болю при коронарному шунтуванні.

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші
види
взаємодій

Ризики, пов’язані з
гіперкаліємією

Деякі
лікарські
засоби або
терапевтичні
групи можуть
спричиняти
гіперкаліємію:
калієві солі,
калійзберігаючі
діуретики, інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II, НПЗП,
гепарини
(низькомолекулярні
або
нефракціоновані),
циклоспорин,
такролімус і
триметоприм.

Розвиток
гіперкаліємії
може
залежати від
того, чи є
пов’язані з
нею чинники.
Ризик появи
гіперкаліємії
зростає у
разі, якщо вищезгадані
лікарські
засоби
застосовувати
супутньо з мелоксикамом.

Фармакодинамічні взаємодії

Інші НПЗП та ацетилсаліцилова кислота

Не
рекомендується
комбінація з
іншими НПЗП
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
включаючи
ацетилсаліцилову кислоту
у дозах ≥ 500 мг
за один
прийом або ≥ 3
г загальної
добової дози.

Кортикостероїди (наприклад, глюкокортикоїди)

Одночасне
застосування
з
кортикостероїдами
потребує
обережності
через
підвищений
ризик
кровотечі
або появи
виразок у шлунково-кишковому
тракті.

Антикоагулянти або гепарин

Значно
підвищується
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.
НПЗП можуть
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
таких як
варфарин
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Не рекомендується
одночасне
застосування
НПЗП та
антикоагулянтів
або гепарину
в геріатричній практиці або в
терапевтичних дозах (див. розділ «Особливості застосування»).
В інших
випадках
застосування
гепарину
(наприклад, у
профілактичних
дозах)
потрібна
обережність
через підвищений
ризик
кровотеч.
Необхідний
ретельний
контроль
міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ), якщо
доведена
неможливість
уникнення
прийому
даної
комбінації.

Тромболітичні та антиагрегаційні лікарські засоби

Підвищений
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.

Селективні інгібітори зворотного захоплення серотоніну (СІЗЗС)

Підвищений ризик шлунково-кишкової кровотечі.

Діуретики, інгібітори АПФ та антагоністи ангіотензину ІІ

НПЗП можуть знижувати ефект діуретиків та інших антигіпертензивних лікарських засобів.
У деяких пацієнтів із порушеннями функції нирок (наприклад, пацієнти з
дегідратацією або
пацієнти
літнього
віку з
порушеннями функції
нирок)
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ або
антагоністів
ангіотензину
ІІ та
лікарських
засобів, що
пригнічують
циклооксигеназу,
може
призвести до
подальшого
порушення
функції
нирок, включаючи
можливу
гостру
ниркову
недостатність,
що зазвичай є
оборотною.
Тому таку
комбінацію
слід застосовувати
з
обережністю,
особливо
пацієнтам
літнього
віку.
Пацієнтам
необхідно отримувати
адекватну
кількість
рідини, а також
слід
контролювати у них
функцію
нирок після
початку
сумісної
терапії та
періодично
надалі (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Інші антигіпертензивні лікарські засоби (наприклад, β-адреноблокатори)

Можливе
зниження
антигіпертензивного
ефекту
β-блокаторів
(внаслідок
пригнічення
простагландинів
із
судинорозширювальним
ефектом).

Інгібітори кальциневрину (наприклад, циклоспорин,
такролімус)

Нефротоксичність
інгібіторів
кальциневрину
може
посилювати
НПЗП
внаслідок
медіації
ефектів
ниркових
простагландинів.
Під час
лікування
слід
контролювати
функцію
нирок.
Рекомендований
ретельний
контроль
функції
нирок,
особливо у
пацієнтів літнього
віку.

Деферасірокс

Супутнє
застосування
мелоксикаму
і деферасіроксу
може
підвищити
ризик
шлунково- кишкових
побічних
реакцій. Слід
виявляти обережність
при
комбінуванні
цих лікарських
засобів.

Фармакокінетична взаємодія: вплив мелоксикаму на фармакокінетику інших лікарських засобів

Літій

Є
дані щодо
НПЗП, які
підвищують
рівень концентрації
літію у
плазмі крові
(внаслідок зниження
ниркової
екскреції
літію), які можуть
досягнути
токсичних
величин.
Одночасне
застосування
літію та НПЗП
не рекомендовано
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо комбінована терапія необхідна, слід ретельно контролювати вміст літію у
плазмі
крові на
початку лікування,
при підборі
дози та при
припиненні
лікування
мелоксикамом.
Метотрексат

НПЗП
можуть
зменшувати
тубулярну
секрецію
метотрексату,
тим самим
підвищуючи
концентрацію
його у плазмі
крові. З цієї
причини не
рекомендується
супутньо
застосовувати НПЗП пацієнтам, які приймають високу дозу метотрексату (понад
15 мг/тиждень)
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Ризик
взаємодії
НПЗП і
метотрексату
слід
враховувати
також, якщо
застосовується
низька доза
метотрексату,
зокрема
пацієнтам із
порушеннями
функції
нирок. У разі,
коли
потрібне
комбіноване
лікування,
необхідно
контролювати
показники
аналізу
крові та
функції
нирок. Слід дотримуватися
обережності,
коли прийом НПЗП
і
метотрексату
триває 3 дні
поспіль, оскільки плазмовий рівень метотрексату може підвищитися та посилити токсичність. Хоча
фармакокінетика
метотрексату
(15 мг/тиждень)
не зазнала
впливу
супутнього
лікування
мелоксикамом,
слід вважати,
що гематологічна
токсичність
метотрексату
може зростати
при
лікуванні
НПЗП (див.
інформацію,
наведену
вище, та
розділ
«Побічні
реакції»).

Пеметрексед

При
супутньому
застосуванні
мелоксикаму
з
пеметрекседом
пацієнтам із
кліренсом креатиніну від 45 до 79 мл/хв прийом мелоксикаму слід призупинити на 5 днів до введення
пеметрекседу,
у день
введення і на
2 дні після
введення.
Якщо
комбінація
мелоксикаму
з
пеметрекседом
необхідна,
стан пацієнтів
слід
ретельно
контролювати,
особливо
щодо появи
мієлосупресії
та шлунково-кишкових
побічних
реакцій. Для
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну < 45
мл/хв)
супутнє
застосування
мелоксикаму
з пеметрекседом
не
рекомендується.

У
пацієнтів із
нормальною
функцією
нирок (кліренс
креатиніну ≥
80 мл/хв) дози
мелоксикаму 15 мг можуть
зменшити
елімінацію
пеметрекседу,
а отже, збільшити
частоту
виникнення
побічних реакцій,
пов’язаних
із
пеметрекседом.
Таким чином,
слід
виявляти
обережність при призначенні 15 мг мелоксикаму одночасно з
пеметрекседом для пацієнтів
з нормальною
функцією
нирок (кліренс
креатиніну ≥
80 мл/хв).

Фармакокінетична взаємодія: вплив інших лікарських засобів на фармакокінетику мелоксикаму

Холестирамін

Холестирамін
прискорює
виведення
мелоксикаму
внаслідок
порушення
внутрішньопечінкової циркуляції, тому кліренс мелоксикаму підвищується на 50 % і
період
напіввиведення
знижується
до 13±3 год. Ця
взаємодія є
клінічно
значущою.

Фармакокінетична взаємодія: вплив комбінації мелоксикаму та інших лікарських засобів на
фармакокінетику

Пероральні антидіабетичні засоби (похідні сульфонілсечовини, натеглінід)

Мелоксикам майже повністю виводиться за рахунок метаболізму в
печінці, який приблизно
на дві третини опосередкований ферментами цитохрому
(CYP) Р450 (основний шлях CYP 2C9 та допоміжний шлях CYP 3A4) і
на одну третину —
іншими шляхами, наприклад
шляхом
пероксидазного
окиснення.
Слід брати до
уваги
можливість
фармакокінетичних
взаємодій
при
одночасному
введенні
мелоксикаму
і лікарських
засобів, які
явно
пригнічують
або
метаболізуються
CYP 2C9 та/або CYP 3A4.
Взаємодію,
опосередковану
CYP 2C9, можна
очікувати в
комбінації з
такими
лікарськими
засобами, як
пероральні
антидіабетичні
засоби (похідні
сульфонілсечовини,
натеглінід);
ця взаємодія
може
призвести до
підвищення рівня
цих засобів і
мелоксикаму
в плазмі крові.
Стан
пацієнтів,
які
приймають
мелоксикам
та препарати
сульфонілсечовини
або натеглінід,
слід
ретельно
контролювати
щодо
розвитку
гіпоглікемії.

Не
виявлено
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії
при
одночасному
прийомі з
антацидами,
циметидином
та дигоксином.

Діти

Дослідження взаємодії проводилися тільки за участю
дорослих.

Особливості
застосування

Побічні
реакції
можна
мінімізувати
шляхом
застосування
найменшої
ефективної
дози
протягом
найкоротшого
часу,
необхідного
для контролю
симптомів
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та
інформацію щодо
шлунково-кишкових
і
серцево-судинних
ризиків
нижче).

Рекомендовану максимальну добову дозу не можна перевищувати у
випадку недостатнього
терапевтичного
ефекту, також
не слід
застосовувати
додатково
НПЗП, тому що
це може
підвищити
токсичність,
тоді як
терапевтичні
переваги не
доведені. Слід
уникати
одночасного
застосування
мелоксикаму
з НПЗП,
включаючи
селективні
інгібітори циклооксигенази-2.

Мелоксикам
не підходить
для
лікування пацієнтів,
які
потребують
полегшення
гострого болю.

У
разі
відсутності
покращення
після декількох
днів
клінічні
переваги
лікування слід
повторно
оцінити.

Слід
звернути
увагу на
езофагіт,
гастрит та/або
пептичну
виразку в
анамнезі з
метою забезпечення
їх повного
виліковування
перед
початком
терапії
мелоксикамом.
Необхідно
регулярно
проявляти
увагу щодо
можливого
прояву
рецидиву у
пацієнтів,
які лікувалися
мелоксикамом,
та пацієнтів
із такими
випадками в
анамнезі.

Шлунково-кишкові порушення

Як
і при
застосуванні
інших НПЗП,
потенційно
летальні
шлунково-кишкова
кровотеча, виразка
або
перфорація
можуть
виникнути у будь-який
час у процесі
лікування
при наявності
чи без
попередніх
симптомів
або серйозних
шлунково-кишкових
захворювань
в анамнезі.

Ризик
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразки або
перфорації
вищий при
підвищенні
дози НПЗП у
пацієнтів з
виразкою в
анамнезі, особливо
ускладненою
кровотечею
або перфорацією (див. розділ «Протипоказання»), та у пацієнтів літнього віку. Таким пацієнтам
слід
розпочинати
лікування з найменшої
ефективної
дози. Для
таких пацієнтів
слід
розглянути
комбіновану
терапію із
захисними
лікарськими
засобами
(такими як
мізопростол
або
інгібітори
протонної
помпи), а
також для
пацієнтів,
які потребують
сумісного застосування низької дози ацетилсаліцилової кислоти або інших лікарських

засобів,
що
підвищують
шлунково-кишкові
ризики (див.
інформацію,
наведену
нижче, та розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнтам
зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі,
особливо
пацієнтам літнього
віку, слід
повідомляти
про всі незвичні
абдомінальні
симптоми
(особливо шлунково-кишкові
кровотечі),
головним
чином на
початкових
етапах
лікування.

Пацієнтам,
які
одночасно
застосовують
лікарські
засоби, що
можуть
підвищити
ризик виразки або кровотечі, зокрема гепарин, як радикальну терапію або в
геріатричній практиці,
антикоагулянти, такі як варфарин, або інші НПЗП, включаючи ацетилсаліцилову кислоту у
дозах ≥ 500 мг за
один прийом або ≥ 3 г
загальної
добової дози,
застосування
мелоксикаму
не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

При
виникненні
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки у
пацієнтів,
які
застосовують
мелоксикам,
слід
відмінити
лікування.

НПЗП
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі
(виразковий
коліт, хвороба
Крона),
оскільки ці
стани можуть
загострюватися
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Порушення з
боку печінки

До
15 % пацієнтів,
які
застосовують
НПЗП (включаючи
МЕЛОКСИКАМ),
можуть мати
підвищення
значень
одного або
більше
печінкових
тестів. Такі
лабораторні
відхилення
можуть
прогресувати,
можуть
залишатися
незмінними
або можуть
бути тимчасовими
при
продовженні лікування. Помітні підвищення АЛТ або АСТ (приблизно у
три та більше разів
вище норми)
спостерігалися
у 1 % пацієнтів
під час
клінічних
випробувань
з НПЗП. Додатково
повідомлялося
про рідкісні
випадки
тяжкої
печінкової
реакції,
включаючи
жовтяницю та блискавичний летальний гепатит, некроз печінки та печінкову недостатність,
деякі з них
із летальним
наслідком.

У пацієнтів із симптомами або підозрою на печінкову дисфункцію або у яких
спостерігалися відхилення печінкових тестів, потрібно провести оцінку щодо розвитку
симптомів більш тяжкої печінкової недостатності впродовж терапії лікарським засобом
МЕЛОКСИКАМ. Якщо клінічні ознаки та симптоми порівнюються з
розвитком печінкових
захворювань або якщо спостерігаються системні прояви захворювання (наприклад,
еозинофілія,
висипання),
то застосування
лікарського
засобу МЕЛОКСИКАМ
слід
припинити.

Серцево-судинні
порушення

За пацієнтами з
артеріальною гіпертензією та/або із застійною серцевою недостатністю від
легкого до
помірного
ступеня в
анамнезі
рекомендується
ретельний
нагляд, оскільки
при терапії
НПЗП
спостерігалися
затримка
рідини та
набряк.

Для
пацієнтів із
факторами
ризику
рекомендується
клінічний
нагляд за
артеріальним
тиском на
початку
терапії,
особливо на початку
курсу
лікування
мелоксикамом.

Дані
досліджень
та
епідеміологічні
дані дають
можливість
припустити,
що застосування
деяких НПЗП (особливо
у високих
дозах та при тривалому лікуванні) може бути пов’язане
з невеликим
підвищенням
ризику
судинних
тромботичних
явищ
(наприклад, інфаркту
міокарда або інсульту). Недостатньо даних для виключення такого ризику при застосуванні
мелоксикаму.

Пацієнтам
із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою недостатністю,
встановленою
ішемічною
хворобою
серця,
периферійним
артеріальним
захворюванням
та/або
цереброваскулярним
захворюванням
слід
проводити
терапію мелоксикамом
лише після
ретельного
аналізу.
Подібний
аналіз
необхідно
провести до початку
довготривалого
лікування
пацієнтів із
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
(артеріальна
гіпертензія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет,
паління).

НПЗП
можуть
збільшити
ризик
серйозних серцево-судинних
тромботичних
ускладнень, інфаркту
міокарда та
інсульту, які
можуть мати
летальний
наслідок.
Збільшення
ризику
пов’язано з
тривалістю застосування. Пацієнти із серцево-судинними захворюваннями або
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
можуть мати
підвищений
ризик.

Порушення з
боку шкіри

При
застосуванні
мелоксикаму
повідомлялося
про
небезпечні
для життя
тяжкі ураження
шкіри:
синдром
Стівенса —
Джонсона та токсичний
епідермальний
некроліз.
Пацієнти
повинні бути
проінформовані про ознаки та симптоми тяжких уражень і
уважно стежити за
реакціями
шкіри.
Найбільший
ризик виникнення
синдрому
Стівенса —
Джонсона або
токсичного
епідермального
некролізу
існує
протягом
перших
тижнів
лікування.
Якщо у
пацієнта
наявні
симптоми чи
ознаки синдрому
Стівенса —
Джонсона або
токсичного епідермального некролізу (наприклад, шкірний висип, що прогресує часто з
пухирцями або
ураженням
слизової
оболонки),
потрібно
припинити
лікування
мелоксикамом.
Важливо
якнайшвидше
діагностувати
і припинити
застосування
будь-яких
препаратів,
що можуть
спричинити
тяжкі
ураження
шкіри: синдром
Стівенса–Джонсона
або
токсичний епідермальний
некроліз. З
цим
пов’язаний кращий
прогноз при тяжких
ураженнях
шкіри. Якщо у
пацієнта виявили
синдром
Стівенса —
Джонсона або
токсичний
епідермальний
некроліз при
застосуванні мелоксикаму,
застосування препарату не
можна відновлювати
у майбутньому.

Повідомлялося
про випадки
фіксованого
медикаментозного
висипу при
застосуванні
мелоксикаму.
Мелоксикам
не слід
повторно
призначати
пацієнтам,
які мали в
анамнезі
фіксований
медикаментозний
висип, пов’язаний
із
застосуванням
мелоксикаму.
Потенційна
перехресна
реактивність
може виникнути
з іншими
оксикамами.

Анафілактичні реакції

Як
і при
застосуванні
інших НПЗП,
анафілактичні
реакції
можуть
спостерігатися
у пацієнтів,
у яких раніше
не було
реакції на мелоксикам.
Лікарський
засіб не слід
застосовувати
пацієнтам з
аспіриновою
тріадою. Даний
симптоматичний
комплекс
зустрічається
у пацієнтів з
астмою, у яких
виникали
риніти,
з назальними
поліпами чи
без, або у
яких проявлявся
тяжкий,
потенційно
летальний
бронхоспазм
після
застосування
ацетилсаліцилової кислоти чи інших НПЗП.
Слід вжити заходів невідкладної допомоги при
виявленні
анафілактоїдної
реакції.

Параметри печінки та функція нирок

Як
і при
лікуванні
більшістю
НПЗП, описано
поодинокі
випадки
підвищення
рівня трансаміназ
у сироватці
крові,
підвищення
рівня
білірубіну у
сироватці
крові або
інших параметрів функції печінки, як і підвищення креатиніну у
сироватці крові та азоту сечовини
крові, та
інші
відхилення
лабораторних
показників. У
більшості
випадків ці
відхилення
були незначні і
мали тимчасовий характер. При значному або стійкому підтвердженні таких
відхилень
застосування
мелоксикаму
слід
припинити та
провести
контрольні тести.

Функціональна ниркова недостатність

НПЗП
шляхом
пригнічення
судинорозширювального
впливу
ниркових
простагландинів
можуть індукувати функціональну ниркову недостатність внаслідок зниження клубочкової
фільтрації. Цей побічний ефект є
дозозалежним. На початку лікування або після збільшення
дози
рекомендується
ретельний
контроль
функції
нирок,
включаючи
об’єм
діурезу, у
пацієнтів з
такими
факторами ризику:

-     літній вік;

-     супутнє
застосування
з
інгібіторами
АПФ, антагоністами
ангіотензину
ІІ, сартанами,
діуретиками
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»);

-     гіповолемія (будь-якого генезу);

-     застійна серцева недостатність;

-     ниркова недостатність;

-     нефротичний синдром;

-     люпус-нефропатія;

-     тяжкий ступінь печінкової дисфункції (сироватковий альбумін < 25 г/л або ≥
10 за
класифікацією
Чайлда — П’ю).

У
поодиноких
випадках
НПЗП можуть
призводити
до
інтерстиціальних
нефритів,
гломерулонефритів,
ренальних
медулярних
некрозів або
нефротичних
синдромів.

Доза мелоксикаму для пацієнтів із термінальною нирковою недостатністю, які знаходяться
на діалізі,
не повинна
перевищувати
7,5 мг.
Пацієнтам із
нирковою
недостатністю
від легкого до помірного ступеня дозу можна не знижувати (рівень кліренсу креатиніну більше
25 мл/хв).

Затримка натрію, калію та води

НПЗП
можуть
посилити
затримку
натрію, калію
та води і
вплинути на
натрійуретичні
ефекти
діуретиків.
Крім того,
може
спостерігатися
зниження
антигіпертензивного
ефекту
гіпотензивних
лікарських
засобів (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).
Як результат,
у чутливих
пацієнтів
можуть
прискорюватися
або
загострюватися набряк, серцева недостатність або артеріальна гіпертензія. Тому пацієнтам
із такими ризиками рекомендується проведення клінічного моніторингу (див. розділи

«Протипоказання» і
«Спосіб застосування та дози»).

Гіперкаліємія

Гіперкаліємію
може
спричиняти
цукровий діабет
або
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що підвищують рівень калію в
крові (див. розділ «Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У таких
випадках
потрібно
регулярно проводити
контроль
рівня калію.

Комбінація з
пеметрекседом

Пацієнтам
із легкою та
помірною
нирковою недостатністю,
які
отримують
пеметрексед,
лікування
мелоксикамом
потрібно
призупинити
принаймні на
5 днів до
введення
пеметрекседу, у день введення і
щонайменше на 2 дні після введення (див. розділ

«Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші
види
взаємодій»).

Інші попередження та
заходи безпеки

Побічні
реакції
часто гірше
переносять пацієнти
літнього
віку, слабкі
або ослаблені
хворі, які
потребують
ретельного
нагляду. Як і
при
лікуванні
іншими НПЗП,
потрібно
бути
обережними
щодо хворих
літнього віку,
у яких більш
імовірне
зниження
функції нирок,
печінки та серця. Пацієнти літнього віку мають вищу частоту виникнення побічних реакцій
до НПЗП,
особливо
шлунково-кишкових
кровотеч та
перфорацій,
що можуть
бути летальними
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Meлоксикам,
як і
будь-який
інший НПЗП,
може маскувати
симптоми
інфекційних захворювань.

Застосування
мелоксикаму
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не
рекомендований
жінкам, які
хочуть
завагітніти.
Тому для
жінок, які
планують
вагітність
або
проходять
обстеження з
приводу безпліддя,
слід
розглянути
можливість
припинення
застосування
мелоксикаму
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

До
складу
таблеток МЕЛОКСИКАМ
по 7,5 мг та 15 мг
входить
лактоза, тому
цей лікарський
засіб не
рекомендується
приймати пацієнтам
із рідкісною
вродженою
непереносимістю
галактози, з
дефіцитом
лактази або
порушенням
всмоктування
глюкози чи галактози.

Маскування запалення та гарячки

Фармакологічна
дія
лікарського
засобу МЕЛОКСИКАМ
щодо
зменшення
гарячки та
запалення
може ускладнити
діагностику
при
підозрюваному
неінфекційному
больовому
стані.

Лікування кортикостероїдами

МЕЛОКСИКАМ
не може
застосовуватися
як замісник
кортикостероїдів
при
лікуванні
кортикостероїдної
недостатності.

Гематологічні ефекти

Анемія може спостерігатися у
пацієнтів, які отримують НПЗП, включаючи МЕЛОКСИКАМ. Це
може бути
пов’язано із
затримкою
рідини,
шлунково-кишковою
кровотечею
невідомого
походження чи макроскопічною кровотечею або неповністю описаним впливом на еритропоез. При довготривалому лікуванні НПЗП, включаючи МЕЛОКСИКАМ, у
пацієнтів слід
контролювати
рівень
гемоглобіну або
гематокрит,
якщо наявні
симптоми та
ознаки
анемії. НПЗП
гальмують
агрегацію
тромбоцитів
та можуть подовжити
час
кровотечі у
деяких
пацієнтів. На
відміну від
ацетилсаліцилової
кислоти, їх
вплив на
функцію
тромбоцитів
кількісно
менший,
короткочасний
та оборотний.
Слід ретельно
контролювати
стан
пацієнтів, які приймають лікарський засіб МЕЛОКСИКАМ та у яких можливі побічні впливи
на функцію
тромбоцитів,
зокрема розлади
згортання
крові, та
стан
пацієнтів, які
отримують антикоагулянти.

Застосування пацієнтам з
астмою

Пацієнти
з астмою
можуть мати
аспіриночутливу
астму.
Застосування
ацетилсаліцилової
кислоти у
пацієнтів з
аспіриночутливою
астмою
асоційоване
з тяжким
бронхоспазмом,
який може бути
летальним. З
огляду на перехресну реакцію, включаючи
бронхоспазм, між
ацетилсаліциловою
кислотою та
іншими НПЗП, МЕЛОКСИКАМ
не слід
застосовувати
пацієнтам, чутливим до ацетилсаліцилової кислоти, та слід
обережно призначати пацієнтам
з астмою.

Застосування у
період вагітності або годування груддю

Вагітність

Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
впливати на
вагітність
та/або
розвиток
ембріона/плода.
Дані
епідеміологічних
досліджень
дають змогу
припустити
збільшення
ризику
викидня та
розвитку вад
серця і
гастрошизисів
після
застосування
інгібіторів синтезу простагландинів у
ранній період вагітності. Абсолютний ризик розвитку
вад серця
збільшувався
з менше 1 % до
приблизно 1,5 %.
Вважається,
що цей ризик
підвищується
зі
збільшенням
дози та
тривалості
лікування. У
тварин
введення
інгібітора
синтезу простагландинів
призводило
до
збільшення перед-
і
постімплантаційних
втрат і ембріофетальної
смертності.
Крім того, у
тварин, які
отримували
інгібітор
синтезу
простагландинів
в період
органогенезу,
спостерігалося
підвищення
частоти
різноманітних
вад розвитку,
включаючи
серцево-судинних.

Починаючи
з 20-го тижня
вагітності,
застосування
лікарського
засобу МЕЛОКСИКАМ
може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок
дисфункції
нирок плода.
Це може
виникнути
невдовзі після початку лікування і
зазвичай є
оборотним після припинення лікування. Крім
того, є
повідомлення
про звуження
артеріальної
протоки
після
лікування у
другому
триместрі
вагітності,
яке у
більшості випадків
зникало
після
припинення
лікування.
Тому
протягом І та ІІ
триместру
вагітності
мелоксикам не
слід
застосовувати,
за винятком
нагальної потреби. Якщо мелоксикам застосовується жінкою, яка намагається завагітніти,
або протягом
І та ІІ триместру вагітності, доза повинна бути якомога нижчою, а
тривалість
лікування —
якомога
коротшою.

Після
впливу
лікарського
засобу МЕЛОКСИКАМ протягом
декількох
днів,
починаючи з
20-го гестаційного
тижня, в
допологовому
моніторингу
слід
розглянути
олігогідрамніон
та звуження
артеріальної
протоки.
Застосування
лікарського
засобу МЕЛОКСИКАМ
слід
припинити,
якщо
виявлено
олігогідрамніон
або звуження
артеріальної
протоки.

При
застосуванні
у ІІІ
триместрі
вагітності
всі
інгібітори
синтезу простагландинів
можуть
створювати
для плода
ризик:

-     серцево-легеневої
токсичності
(передчасне
звуження/закриття
артеріальної
протоки та
легенева
гіпертензія);

-     порушення   функції    нирок,   що    може    розвинутися   у    ниркову   недостатність    з олігогідрамніоном
(див. вище).

Ризики для матері наприкінці вагітності та для новонародженого:

-     можливість подовження часу кровотечі, протиагрегаційного ефекту навіть при дуже
низьких
дозах;

-     пригнічення скорочень матки, що призводить до затримки або затягування пологів.

Отже, мелоксикам протипоказаний протягом ІІІ триместру вагітності (див. розділ «Протипоказання»).

Період годування груддю

Хоча
конкретних
даних щодо
мелоксикаму
немає, про
НПЗП відомо,
що вони
можуть
проникати у
грудне
молоко. Тому
застосування
не рекомендовано
жінкам, які
годують груддю.

Фертильність

Мелоксикам,
як і інші
лікарські
засоби, що інгібують
синтез
циклооксигенази/простагландину,
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не рекомендований жінкам, які хочуть завагітніти. Тому для жінок, які планують вагітність
або
проходять
обстеження з
приводу
безпліддя,
слід
розглянути
можливість
припинення
застосування
мелоксикаму.

Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або
іншими
механізмами

Спеціальних
досліджень
щодо впливу
лікарського
засобу на
здатність
керувати автомобілем
або
працювати з
іншими
механізмами
немає. Однак
на основі
фармакодинамічного профілю та побічних реакцій, що спостерігалися, можна припустити,
що
мелоксикам
не впливає
або має
незначний
вплив на
зазначену
діяльність.
Проте
пацієнтам, у
яких
спостерігалися
розлади
функції зору,
включаючи
нечіткість
зору,
запаморочення,
сонливість,
вертиго або
інші
порушення
центральної
нервової
системи,
рекомендовано
утриматися
від керування
автомобілем
або роботи з
іншими механізмами.

Спосіб застосування та дози

Дозування

Загальну добову кількість лікарського засобу слід застосовувати разово.

Побічні
реакції
можна
мінімізувати
шляхом
застосування
найменшої
ефективної
дози
протягом  найкоротшої часу, необхідного  для  контролю симптомів (див. розділ
«Особливості
застосування»).
Слід періодично
оцінювати
потребу
пацієнта у
симптоматичному
полегшенні
та відповідь
на лікування,
особливо у
пацієнтів з остеоартрозом.

Загострення остеоартрозу

7,5 мг/добу (1 таблетка 7,5 мг). Якщо необхідно, дозу можна збільшити до 15 мг/добу (1

таблетка 15 мг або 2
таблетки 7,5 мг).

Ревматоїдний артрит, анкілозивний спондиліт

15 мг/добу (1 таблетка 15 мг або 2 таблетки 7,5 мг). Також див. підрозділ «Особливі
категорії
пацієнтів»
нижче.

Залежно
від
терапевтичного
ефекту дозу можна
зменшити до 7,5
мг на добу (1
таблетка 7,5 мг).

Не перевищувати
дозу 15 мг на добу!

Особливі категорії пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку.
Рекомендована
доза для
довготривалого
лікування
ревматоїдного
артриту та
анкілозивного
спондиліту
для
пацієнтів
літнього
віку
становить 7,5
мг на добу
(див. розділи «Спосіб
застосування
та дози.
Пацієнти з підвищеним
ризиком
розвитку
побічних реакцій»
та
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з підвищеним
ризиком
розвитку побічних
реакцій (див.
розділ
«Особливості
застосування»). Пацієнтам із підвищеним ризиком розвитку побічних реакцій, наприклад зі
шлунково-кишковими захворюваннями в
анамнезі чи факторами ризику розвитку серцево-
судинних
захворювань,
лікування слід
розпочинати
з дози 7,5 мг на
добу.

Ниркова
недостатність.
Цей
лікарський
засіб
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкою
нирковою  недостатністю, які не перебувають на гемодіалізі (див. розділ «Протипоказання»).

Для
пацієнтів із
термінальною
стадією ниркової
недостатності,
які
перебувають
на діалізі,
доза не повинна перевищувати 7,5 мг на добу.
Пацієнтам із легкою та середньою нирковою
недостатністю
(пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
вище 25 мл/хв)
зниження дози
не потрібне.

Печінкова
недостатність.
Пацієнтам
із легкою та
середньою
печінковою
недостатністю
зниження дози
не потрібне (щодо пацієнтів з
тяжкою печінковою недостатністю див. розділ

«Протипоказання»).

Спосіб застосування

Для перорального застосування.

МЕЛОКСИКАМ, таблетки по 7,5 мг та 15 мг, слід приймати, запиваючи водою або іншою
рідиною, під
час вживання
їжі.

Діти

Лікарський засіб МЕЛОКСИКАМ протипоказаний дітям віком до 16 років (див. розділ «Протипоказання»).

Передозування

Симптоми

Симптоми
гострого
передозування
НПЗП зазвичай
обмежуються
летаргією,
сонливістю,
нудотою,
блюванням та
епігастральним
болем, які в
цілому є
оборотними
при підтримуючій
терапії. Може
виникнути
шлунково-кишкова
кровотеча.
Тяжке
отруєння
може призвести
до
артеріальної
гіпертензії,
гострої
ниркової
недостатності,
дисфункції
печінки,
пригнічення
дихання,
коми, судом,
серцево-судинної
недостатності
та зупинки серця.
Повідомлялося
про
анафілактоїдні
реакції при
терапевтичному
застосуванні
НПЗП, що
також можуть
спостерігатися
при
передозуванні.

Лікування

При передозуванні НПЗП пацієнтам рекомендовано симптоматичні та підтримуючі заходи.
Дослідження показали прискорення виведення мелоксикаму шляхом прийому пероральних
доз
холестираміну
4 г 3 рази на
добу.

Побічні реакції

Дані
досліджень
та
епідеміологічні
дані дають
можливість
припустити,
що застосування
деяких НПЗП (особливо
у високих
дозах та при тривалому лікуванні) може бути пов’язане
з невеликим
підвищеним
ризиком
випадків
судинних
тромботичних
явищ, наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

При
лікуванні
НПЗП
спостерігалися
набряк,
артеріальна
гіпертензія
та серцева недостатність.

Більшість побічних ефектів, що спостерігаються, шлунково-кишкового походження. Може
спостерігатися
пептична
виразка, перфорація
або
шлунково-кишкова
кровотеча, іноді
летальна,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Після
прийому
виникали
нудота, блювання,
діарея,
метеоризм,
запор,
диспепсія,
абдомінальний біль, мелена, блювання кров’ю, виразковий стоматит, загострення коліту та
хвороби
Крона (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
З меншою
частотою
спостерігався
гастрит.

Повідомляли
про тяжкі
ураження
шкіри: синдром
Стівенса —
Джонсона та
токсичний
епідермальний
некроліз
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Критерії оцінки частоти розвитку побічних реакцій лікарського засобу: дуже часто (≥
1/10); часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000);
дуже рідко (<
1/10000); частота
невідома (не
може бути визначена
за наявною
інформацією).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи: нечасто
— анемія;
рідко —
відхилення
показників аналізу
крові від норми (включаючи зміну
кількості лейкоцитів), лейкопенія,
тромбоцитопенія;
дуже рідко —
агранулоцитоз
(див. нижче
«Окремі
серйозні
та/або часті
побічні
реакції»).

З боку
імунної
системи: нечасто
— алергічні
реакції,
окрім анафілактичних
або
анафілактоїдних;
частота невідома
—
анафілактична
реакція,
анафілактоїдна
реакція,
включаючи
шок.

З боку
психіки: рідко
— зміна
настрою,
нічні жахи;
частота невідома
—
сплутаність
свідомості,
дезорієнтація,
безсоння.

З боку нервової системи: часто —
головний біль; нечасто —
запаморочення,
сонливість.

З боку
органів зору:
рідко —
розлади
функції зору,
що включають нечіткість
зору, кон’юнктивіт.

З боку органів слуху та
лабіринту: нечасто —
запаморочення; рідко
— дзвін у
вухах.

З боку
серця: рідко
— відчуття
серцебиття. Повідомлялося
про серцеву
недостатність,
пов’язану з
лікуванням
НПЗП.

З боку
судин: нечасто
— підвищення
артеріального
тиску (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
припливи.

З боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння:
рідко —
астма у
пацієнтів з
алергією на
ацетилсаліцилову
кислоту та
інші НПЗП;
частота
невідома —
інфекції
верхніх
дихальних шляхів,
кашель.

З боку
шлунково-кишкового
тракту: дуже
часто —
розлади
травної
системи: диспепсія,
нудота,
блювання,
біль у
животі, запор,
метеоризм,
діарея;
нечасто —
прихована або
макроскопічна
шлунково-кишкова
кровотеча,
стоматит,
гастрит,
відрижка;
рідко — коліт,
гастродуоденальна
виразка,
езофагіт; дуже
рідко —
шлунково-кишкова
перфорація; частота
невідома —
панкреатит.

Шлунково-кишкова кровотеча, виразка або перфорація можуть бути тяжкими та
летальними,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
З
боку гепатобіліарної системи: нечасто —
порушення показників функції печінки
(наприклад, підвищення трансаміназ або білірубіну); дуже рідко —
гепатит; частота невідома
— жовтяниця,
печінкова
недостатність.

З боку
шкіри і
підшкірної
тканини: нечасто
—
ангіоневротичний
набряк, свербіж,
висипання;
рідко —
синдром
Стівенса — Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
кропив’янка;
дуже рідко —
бульозний
дерматит,
мультиформна
еритема;
частота невідома —
реакції
фоточутливості,
ексфоліативний
дерматит,
фіксований
медикаментозний
висип (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З боку нирок та
сечовидільної системи:
нечасто — затримка натрію та води,
гіперкаліємія
(див. розділи «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій» та

«Особливості
застосування»),
зміни показників
функції
нирок
(підвищення
рівня креатиніну та/або
сечовини
сироватки
крові); дуже
рідко —
гостра
ниркова
недостатність,
зокрема у пацієнтів із факторами ризику (див. розділ «Особливості застосування»); частота
невідома —
інфекції
сечовивідних
шляхів,
порушення
частоти
сечовипускання.

З боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: частота
невідома —
жіноче
безпліддя,
затримка
овуляції.

Загальні
порушення та
розлади у
місці введення:
нечасто —
набряк,
включаючи
набряк
нижніх кінцівок;
частота
невідома —
грипоподібні
симптоми.

З
боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини: частота
невідома —
артралгія,
біль у спині, ознаки
та симптоми,
пов’язані із
суглобами.

Окремі серйозні та/або часті побічні реакції

Повідомлялося
про дуже
рідкі
випадки агранулоцитозу
у пацієнтів,
які
лікувалися мелоксикамом
та іншими потенційно мієлотоксичними лікарськими засобами (див. розділ

«Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші
види
взаємодій»).

Побічні
реакції, які
не
спостерігалися
під час
застосування
препарату,
але які є характерними
для інших
сполук класу

Органічне
ниркове
ураження, що
імовірно призводить
до гострої
ниркової
недостатності:
повідомлялося
про дуже
рідкі випадки
інтерстиціального
нефриту,
гострого тубулярного
некрозу,
нефротичного
синдрому та
папілярного
некрозу (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Повідомлення про підозрювані побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним працівникам,
а також пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua

Термін придатності. 2 роки.

Умови зберігання

Зберігати при температурі не вище 25 °C в оригінальній
упаковці. Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка

По 10 таблеток
у блістері, по 2 блістери з
інструкцією
для медичного застосування
у пачці
з картону.

Або по 20
таблеток у банці,
по 1 банці з інструкцією
для
медичного
застосування
у пачці
з картону.

Категорія відпуску.
За рецептом.

Виробник. ТОВ НВФ «МІКРОХІМ» (відповідальний за випуск серії, не включаючи контроль/випробування
серії).

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності. Україна,
01013, м. Київ, вул.
Будіндустрії,
5.

Заявник. АТ
«Лубнифарм», Україна.

Місцезнаходження заявника.
Україна, 37500,
Полтавська
обл., м. Лубни, вул.
Барвінкова, 16.